
Obsah
Předmluva	4
1. Církev Kristova	5
Předmět Jeho největší péče	5
Církev vlastnictvím Božím	6
Organizace a rozvoj	8
Církev ostatků není Babylon	10
Dopis	18
2. Upřímné, vážné výstrahy	21
Nebezpečí zavrhnutí pravdy	21
Pravé věrné poselství	25
Světské radovánky	27
Zavržení světla	30
„Kdo se domnívá, že stojí, hlediž, aby nepadl“	33
3. Písmo Svaté	36
Jak máme bádati v Písmě?	36
Studium knih Daniel a Zjevení	38
Kopej hlouběji	41
4. Vysoká úroveň Boží	42
Věrná výchova v našich církvích	42
Zachovávání soboty – znamení věrnosti	46
5. Slavnostní výzva kazatelům	50
Volání po vyšší úrovni	50
6. Lidské nedostatky a Božská pomoc	56
Příčiny neúspěchu a pomoc	56
Potřeba Božské síly a moudrosti	57
Návrat k první lásce	59
Moc Ducha Svatého očekává naše touha a přijetí	61
7. Hospodárnost	63
Šetrnost má být prováděna ve všem	63
Náprava v díle	64
Lenivost	65
Duch Ježíšův	65
Pán přijde brzo	66
8. Spolupracovníci Boží	68
Láska a důvěra mezi bratry	68
Přijímání darů	71
Velebný čas	72
Činnost v našich sborech	73
Přímá závislost na Bohu	75
9. Boží dílo vede Bůh a ne názory jeho pracovníků	76
Bůh je předním dělníkem	76
Pokora – Skromnost	79
Tichost a rozvaha	82
Přílišné věnování se členům sboru	83
10. Správné metody, zásady a pohnutky	87
Vhodná výchova	87
Méně vlastního „já“	89
Raďte se spolu	91
Nešvar dlouhých kázání	93
Známost Boha	94
Potřeba duchovního bystrozraku	96
11. Bratřím v odpovědném postavení	102
Spojení s dílem Božím	102
Potřeba Božího vedení	108
Používání osobního soudu	109
12. Prostředky a metody	112
Věrný desátek	112
Praktické pracovní instrukce	113
13. Konferenční výbor	117
Rada a vedení	117
Předsedové výborů	120
Varování před politickými zápletkami	121
Konferenční důstojníci	122
14. Vroucí prosba za pravdu a věrnost	125
Vy všichni jste bratři	125
Nebudeš míti jiných bohů přede mnou	129
Pod čí korouhví?	131
Bůh vede sbor se svým lidem	134
Drahocennost Kristova pro Jeho následovníky	139
15. Boží osobní působení	141
Výtka sobectví	141
Horlivost pro Krista	144
Boží poslové	145
Naše poselství	149
Bůh musí být hledán	150
„Dej mi srdce své“	150
Rozsévání podle vody	152
16. Povzneste korouhev	154
Čisté ruce a čisté srdce	154
„Vy čistí buďte“	160
Všechno náleží Pánu	164
17. Výzva a výstraha	166
Bída světa	166
Nebezpečí a přijímání světské politiky do Božího díla	167
Úklady satanovy	171
Kéž jsou nebesa naším vůdcem	172
18. Životně důležité zásady společenství víry	174
Hospodin je váš Král	174
Osobní odpovědnost a křesťanská jednota	176
Prosme o pozdní déšť	184
Slova pozdravu	186
Vítězný život	187

















































(PO ÚPRAVÁCH BEZ KONTROLY)
Název anglického originálu: Testimonies to Ministers and Gospel Workers (1923) – TM 
Předmluva
Vybráno ze „Zvláštních Svědectví pro kazatele a pracovníky“ č. 1-11; série B č. 1-18, a z četných letáků a časopisů od sestry Ellen G. Whiteové.
Během období 70-ti let od roku 1845 do 1915 E. G. Whiteová napsala poselství, které jí bylo dáno pro církev, jejímiž průkopníky byli její manžel a ona. Tato dlouhá literární činnost může být rozdělena do několika úseků. V každém z nich bylo zdůrazňováno některé odvětví zvláštní církevní činnosti, nebo rozvoje. V době od roku 1890-1900, kdy E. G. Whiteová byla v Austrálii, napsala mnoho set stran předsedovi Generální Konference a jeho spolupracovníkům, poselství obsahující výzvy po obnově a reformaci. Na kazatelích a pracovnících spočívala přirozeně odpovědnost za osobní přijetí rad a za jejich dalším zvěstování sborům, ve kterých sloužili.
Některá poselství, adresována sboru v Battle Greeku byla vydána tiskem ve formě traktátů a byla hojně rozšířena. Jiná, zaslaná předsedovi Generální konference, jímž byl O. A. Olaen, byla vytištěna v 11 listech pod titulem „Zvláštní svědectví pro kazatele a pracovníky“. Tyto burcující rady byly vřele oceněny těmi, kteří je přijali. Postupem času, kdy počet pracovníků velmi vzrostl, projevil se nedostatek výtisků a docházelo k mnoha žádostem po opětném vytištění tohoto svědectví.
Během posledních let svého života pracovala E. G. Whiteová se skupinou svých spolupracovníků velmi horlivě na uspořádání důležitých naučení za účelem vydání ve formě knihy. Po její smrti bylo první úlohou skupiny důvěrníků, kteří byli pověřeni pečovat o její spisy a jejich vydání, vybrat nejdůležitější rady, které by posilnily dílo kazatelů v jeho různých fázích. Nebylo však vytištěno všechno to, co obsahovaly původní traktáty a listy, jednak pro nedostatek místa, jednak pro to, že některé z těchto rad byly již knižně vydány.
Jiná poselství, napsaná v pozdější době krize, byla připojena a vytvořila toto dílo, které bylo poprvé vydáno v roce 1923.
Vzhledem k tomu, že v posledních letech vzrostl zájem o tuto knihu, ukázala se potřeba jejího opětného vytištění. Vysíláme ji s prosbou, aby její vážné rady a naučení mohly mocně ovlivnit službu v církvi ostatků dnes, když usilovně spěje kupředu k dokončení jí svěřené úlohy.

Správní rada institutu EGW
 Washington, D. C.
10. května 1962
1. Církev Kristova
Předmět Jeho největší péče
Melbourne, Austrálie,
23. prosince 1892
Drazí bratři Generální Konference,
dosvědčuji bratřím i sestrám, že je církev Krista, byť byla i oslabená a nedokonalá, jediným předmětem na zemi, kterému věnuje svou největší péči. Zatím co zve všechen svět, aby k Němu přišel a byl spasen, dává příkaz svým andělům, aby byli nápomocni každé duši přicházející k Němu s pokáním a zkroušenosti. Sám pak přichází osobně Duchem svatým doprostřed své církve. „Budeš-li nepravosti šetřiti, Hospodine Pane, kdo obstojí? Ale u Tebe jest odpuštění, tak aby uctivost k Tobě zachována byla. Očekávám na Hospodina, očekává duše má a ještě očekává na Slovo Jeho. Duše má čeká Pána, víc než ponocní svítání… Očekávej Izraeli na Hospodina, nebo u Hospodina jest milosrdenství a hojné u Něho vykoupení. Onť zajisté vykoupí Izraele ze všech nepravostí jeho.“ (Ž 130,3-8) TM 15.1
Kazatelé a celá církev, odpovídejte celým svým srdcem na dobrotu a velikou lásku Boží k nám jako lidu i k jednomu každému z nás. „Doufej, ó Izraeli v Hospodina, od tohoto času až na věky.“ (Ž 131,3) „Kteříž stáváte v domě Hospodinově, v síňcích domu Boha našeho. Chvalte Hospodina, nebo jest dobrý Hospodin, žalmy zpívejte jménu Jeho, nebo rozkošné jest. Jákoba zajisté sobě vyvolil Hospodin a Izraele za svůj lid zvláštní. Jáť jsem jistě seznal, že veliký jest Hospodin a Pán náš nade všecky bohy.“ (Ž 135,2-5) Uvažte, bratři a sestry, že Bůh má svůj vlastní lid, svůj vyvolený lid, svou církev, svou vlastní pevnost, kterou udržuje v tomto hříšném světě, a On si přeje, aby v něm nebyla uznávána žádná moc, žádné zákony, než Jeho vlastní. TM 15.2
Satan má velké společenství, svou církev. Kristus ji nazývá synagogou satanovou, poněvadž její členové jsou dětmi hříchů. Údy církve satanovy bez ustání pracují na potlačení zákona Božího a uvádějí ve zmatek rozdíl mezi dobrem a zlem. Satan pracuje velikou mocí v dítkách neposlušných i skrze ně, aby povýšil zradu a odpadlictví nad pravdu a věrnost. A v této době ponouká moc jeho ďábelské inspirace živé nástroje, aby dokonali velkou vzpouru proti Bohu, která započala v nebesích. TM 16.1
Jasná a nesporná odlišnost
Nyní si musí církev obléci své nádherné roucho – „Kristus naše spravedlnost“. Musí být znovu stanoveny a světu na příkladech ukázány jasné a nesmlouvavé rozdíly zachováváním přikázání Božích a víry Ježíšovy. Krása svatosti se musí zjevit ve své původní slávě v přímém kontrastu k neduživosti temnoty nevěry těch, kteří se vzbouřili proti Zákonu Božímu. Tak uznáváme Boha, uznáváme Jeho Zákon, základ jeho vlády v nebesích a neomezené Jeho panování na zemi. Jeho autorita má býti jasně a plně uznávána před světem, a žádné zákony nemají být uznány, které přicházejí do rozporu se Zákonem Hospodinovým. Když je navzdory všem příkazům Božím světu dovoleno ovlivňovat naše rozhodování, nebo naše činy, úmysl Boží je zmařen. Zakolísala-li by církev, i kdyby byla příčina jakkoli lákavá, je proti ní zaznamenána věrolomnost k nejsvětějším povinnostem a zrada na království Kristově. Církev má být pevná a rozhodná ve svých zásadách před celým nebeským vesmírem i před královstvími tohoto světa; vytrvalá věrnost a zachování Zákona Božího v úctě a svatosti, na sebe upozorní a vyvolá obdiv i u světa a dobré skutky, které svět vidí, přimějí mnohé, aby oslavovali našeho Otce v nebesích. Člověk věrný a poctivý má doporučující listiny z nebe a nikoli od zemských vládců. Všichni lidé mají poznat, kdo jsou učedníci Kristovi, vyvolení a věrní, a mají je též vidět, až budou korunováni a oslaveni, jakožto ti, kteří ctili Boha a které i Bůh poctil a daroval jim věčnou slávu. … TM 16.2
Pán opatřil svou církev schopnostmi a požehnáním, aby mohli představit světu obraz Jeho vlastní dokonalosti a aby byla Jeho církev v Něm dokonalá, aby byla neustálou představitelkou jiného, dokonce věčného světa, aby byla představitelkou vyšších zákonů, než jsou zákony světské. Jeho církev má být chrámem, vybudovaným dle Božího vzoru a andělský architekt přinesl zlatou míru z nebes, aby byl každý kámen přitesán a upraven dle Boží míry a vyleštěn, aby zářil jako nebeský symbol, vysílaje všemi směry zářící, jasné paprsky slunce Spravedlnosti. Církev má být sycena manou z nebes a udržována jedině pod ochranou Jeho milosti. Oděna plnou zbrojí světla a spravedlnosti, nastupuje ke konečnému zápasu. Struska, bezcenný materiál bude strávena a působení pravdy dokáže světu její posvěcující a zušlechťující charakter. … TM 17.1
Boží zkoušky
Pán Ježíš zkouší lidská srdce zjevením svého milosrdenství a hojné milosti. Uvádí ve skutek tak překvapující proměny, že satan se vším společným zlem proti Bohu a Zákonům Jeho vlády, vidí v nich nedobytné pevnosti i pro svou vychytralost a své podvody. Jsou pro něho nepochopitelnou záhadou. Andělé Boží, serafíni a cherubíni, mocnosti určené ke spolupráci s lidskými nástroji, se dívají s údivem a radostí na to, že padlí lidé, kdysi dítky zla, vyvíjejí pod návodem Kristovým charakter dle Božího vzoru, aby byli Božími syny a dcerami, a aby hráli důležitou roli v práci i radostech nebeských. TM 18.1
Své církvi dal Kristus neomezené přednosti, aby získal velkou slávu skrze své vykoupené a vyplacené vlastnictví. Církev, obdařená spravedlností Kristovou je Jeho klenotnicí, ve které se má v závěrečné přehlídce zcela projevit plnost bohatství Jeho milosti, Jeho lásky, Jeho milosrdenství. V Jeho přímluvné modlitbě je prohlášení, že Otcova láska k nám je právě tak veliká jako k Němu, jednorozenému Synu a že máme být s Ním tam, kde je On a navždy spojeni s Kristem a Otcem. Nad tím žasnou nebeské zástupy a to je jejich velikou radostí. Dar Jeho svatého Ducha, bohatý, dokonalý a hojný, má být pro Jeho církev ochranou s ohnivou zdí, kterou mocnosti pekla nepřemohou. Ve své neposkvrněné čistotě a dokonalosti pohlíží Kristus na svůj lid jako na odměnu za všechno své utrpení, ponížení a lásku, a na dovršení své slávy je Kristus středem, ze kterého vyzařuje všechna sláva. „Blahoslavení ti, kteří jsou pozvaní k večeři svatby Beránkovy.“ (Zj 19,9) TM 18.2
Církev vlastnictvím Božím
(RH Oct. 17, 1893) 
Církev je vlastnictvím Božím a Bůh ji má neustále v patrnosti takovou, jaká stojí ve světě, vydaná pokušením satanovým. Kristus nikdy nezapomněl na dny svého ponížení. I když opustil dějiště svého pokoření, neztratil Ježíš ničeho ze své lidskosti. Chová stále tutéž něžnou, milosrdnou lásku a lidská bída se Ho dosud dotýká. Má vždy v dobré paměti, že byl mužem bolesti a byl obeznámen s utrpením. Nezapomíná na lid, který jej představuje a který bojuje, aby pozvedl Jeho pošlapaný Zákon. On dobře ví, že svět, který Jej nenáviděl, nenávidí je. Ačkoli Pán Ježíš vstoupil na nebesa, zůstal zde přece dosud živým řetězem, vážícím Jeho věřící k Jeho srdci, srdci to nekonečné lásky. I ti, nejponíženější a nejslabší jsou těsně připoutáni páskou náklonnosti k Jeho srdci. On nikdy nezapomíná, že je naším představitelem, že nese naši přirozenost. TM 19.1
Ježíš vidí na zemi svou pravou církev, jejíž největší ctižádostí je spolupráce s Ním ve velkém díle záchrany duší. Slyší jejich modlitby, pronášené mocně a zkroušeně a Všemohoucí nemůže odolati jejich úpěnlivým prosbám, za kterýkoli zkoušený a pokoušený úd těla Kristova. „Protož majíce nejvyššího kněze, kterýž pronikl nebesa, Ježíše, Syna Božího, držme to vyznání. Nebo nemáme nejvyššího kněze, který by nemohl čitedlen býti mdlob našich, ale zkoušeného ve všem podobně, kromě hříchu. Přistupme tedy směle s doufáním k trůnu milosti,abychom dosáhli milosrdenství A milost nalezli ku pomoci v čas příhodný.“ (Žd 4,14-16) Kristus stále žije, aby byl naším přímluvcem. Jakých požehnání by nemohl dosáhnout věrný věřící v našem Vykupiteli? Církev, která brzy vstoupí do svého nejvážnějšího zápasu, bude Bohu tím nejdražším předmětem na této zemi. Bratrstvo zla bude pohaněno mocí zdola a satan uvalí všemožnou potupu a hanu na vyvolené, které nemůže podvést a oklamat svými ďábelskými výmysly a svou věrolomností. Ale mohl-li by Kristus, povýšený na „Knížete a Spasitele, aby bylo dáno lidu Izraelskému pokání a odpuštění hříchů“ (Sk 5,31), náš představitel a hlava – zda by mohl uzavříti své srdce a stáhnouti svou pravici, nebo nedodržeti svého zaslíbení? Nikoliv, nikdy, nikdy. TM 19.2
Ztotožněn se svou církví
Bůh má církev, lid vyvolený a kdyby všichni mohli viděti, jako já jsem viděla, jak úzce se Kristus ztotožňuje se svým lidem, nebylo by žádného takového označujícího poselství, církev jako Babylon. Bůh má lid, který s Ním spolupracuje a který jde přímo vpřed, poněvadž má na zřeteli Jeho slávu. Slyšte modlitbu našeho zástupce v nebesích: „Otče, kteréž jsi mi dal, chci, kdež jsem já, aby i oni byli se mnou, aby hleděli na slávu mou.“ (J 17,24) Ach, jak toužila Božská hlava, aby byla Jeho církev s Ním! Byli jeho druhy v utrpení a ponížení a je Jeho nejvyšší touhou, aby byli s Ním i účastníky Jeho slávy! Kristus se dovolává svého zvláštního práva, míti svoji církev u sebe. „Kteréž jsi mi dal, chci, kdež jsem já, aby i oni byli se mnou.“ Aby byli s Ním dle smlouvy a dohody s Otcem. Pokorně předkládá trůnu milosti dokonalé vykoupení svého lidu. Duha zaslíbení obklopuje našeho zástupce, vylévajícího svoji prosbu lásky „Otče, kteréž jsi mi dal, chci, kdež jsem já, aby i oni byli se mnou, aby hleděli na slávu mou.“ Spatříme Krále v Jeho kráse a církev bude oslavena. TM 20.1
Můžeme se nyní modlit, jako se modlil David: „Čas jest, aby ses přičinil, Hospodine: zrušili Zákon tvůj.“ (Ž 119,126) Lidé se takřka cvičí v neposlušnosti a rychle se blíží k hranici Boží trpělivosti a lásky a Bůh jistě zasáhne. Určitě vezme v ochranu svou čest a učiní přítrž převládající nepravosti. Nechá svůj lid zachovávající přikázání, snésti převládající nepravosti. Budou snad v pokušení, poněvadž bude Zákonem Božím všeobecně pohrdáno, aby i oni měli menší mínění o onom Zákoně, který je základem Jeho vlády, jak na nebesích, tak i na zemi? Nikoli. Jeho církvi bude Jeho Zákon tím dražší, úctyhodnější, čím více budou lidé pohrdati a jej podceňovati. Budou moci říci s Davidem: „Z té příčiny miluji přikázání tvá více, nežli zlato, i to, kteréž jest nejlepší. A proto, že všecky rozkazy tvé o všech věcech pravé býti poznávám, všeliké stezky bludné nenávidím.“ (Ž 119,127.128) TM 21.1
Církev bojující není nyní církví vítězící, avšak Bůh miluje svou církev a líčí ústy proroka, jak se jí zastává a odporuje satanovi, který odívá dítky Boží nejčernějším a nejposkvrněnějším rouchem a žebroní o výsadu, aby ji směl zničiti. Anděly Boží chrání je před útoky nepřítele. Prorok praví: TM 21.2
„Potom mi ukázal Jozue, kněze nejvyššího, stojícího před andělem Hospodinovým a satana, stojícího po pravici jeho, aby se mu protivil. Ale Hospodin řekl satanu: Potresciž tě Hospodin, satane, potresciž tě pravím, Hospodin, kterýž vyvoluje Jeruzalém! Zdaliž tento není jako hlaveň, vychvácena z ohně? Jozue pak oblečen byl v roucha zmazaná a stál před andělem. I odpověděl a řekl těm, kteříž stáli před ním, řka: Vezměte roucho to zmazané z něho. A řekl jemu: Pohleď, přenesl jsem z tebe nepravost tvou a oblékl jsem tě v roucha proměnná. Opět řekl: Nechť vstaví čepici pěknou na hlavu jeho a oblékli ho v roucha. Anděl pak Hospodinův tu stál. A osvědčil anděl Hospodinův Jozue, řka: Takto praví Hospodin zástupů: Jestliže po cestách mých choditi budeš a jestliže stráž mou držeti budeš, budeš-li také souditi dům můj a budeš-li ostříhati síní mých, dám zajisté to, abys chodil mezi těmito přistojícími.“ (Za 3,1-7) TM 22.1
Varujte se falešných proroků
Když povstanou mužové, osobující si právo na prohlášení, že mají poselství od Boha, ale místo, aby bojovali proti knížectví a mocnostem a vládcům temna tohoto světa obracejí válečné zbraně proti církvi bojující, takových se bojte. Nemají Božího pověření. Bůh na ně nevložil žádné břímě takové práce. Zdeptali by to, co si Bůh přeje znovu pozvednouti skrze církev Laodicejskou. On raní pouze to, co může býti uzdraveno, ale nezpůsobuje zahynutí. Bůh neukládá nikomu poselství, které by církev zmalomyslnělo. Zavrhuje, kára, trestá, ale to jen proto, aby mohl nakonec uzdraviti a přijmouti. Jak se mě srdce zaradovalo při zprávě z Generální konference, že byla pokorná vyznání a odstraňovali ode dveří svého srdce všechno smetí, které zabraňovalo vstupu Spasitelovu Jak ráda jsem slyšela, že mnoho jich přivítalo Ježíše, jako stálého hosta. Jak se to jen stalo, že tyto letáky, které nařkly církev Adventistů sedmého dne Babylonem, byly všude roztrušovány v téže době, kdy se církvi dostalo vylití Ducha svatého? Jak je jen možné, že mohou býti lidé tak oklamáni, že si představují, že hlasité volání je výzva lidu Božímu, aby opustil společenství a církvi, která se právě raduje z občerstvení? Ach, kéž by tyto oklamané duše mohly býti strženy do proudu hnutí a obdržeti požehnání, kéž by mohly býti nadány mocí z výsosti. TM 22.2
*****
Každý učitel musí býti stále se učícím žákem, aby jeho zrak mohl býti pomazán tak, aby viděl jasné důkazy šířící se pravdy Boží. Paprsky slunce spravedlnosti musí zářiti do jeho vlastního srdce, má-li přinésti světlo druhým. – RH Feb. 18, 1898 TM 23.1
Organizace a rozvoj
Uplynulo již téměř 40 let od doby, kdy byla mezi námi, jako mezi lidem Božím zavedena organizace. Byla jsem jedna z členů, kteří měli zkušenosti s jejím počátečním ustavením. Znám těžkosti, jímž bylo nutno čeliti: zlo, které jsem měla napraviti a bděla jsem nad jejím vlivem ve spojení s růstem věcí Boží. V raném stadiu díla, dal nám Bůh zvláštní světlo v tomto bodě a tato společně s lekcemi, kterým nás učila skutečnost, by mělo býti předmětem našeho pečlivého uvažování. TM 24.1
Z počátku bylo naše dílo progresivní. Bylo nás málo a většinou z chudších tříd. Naše názory byly světu téměř neznámy. Neměli jsme modliteben, jen málo tiskovin a velmi omezené možnosti v šíření našeho díla. Ovečky byly roztroušeny po silnicích a stezkách, po městech a lesích. Naším poselstvím byla přikázání Boží a víra Ježíšova. TM 24.2
Jednotnost ve víře a učení
Můj manžel se starším Josephem Batesem, Stephenem Piercem, Hiramem Edsonem a ostatními horlivými, ušlechtilými a opravdovými, byli mezi těmi, kteří po uplynutí času roku 1844 hledali pravdu jako skrytý poklad. TM 24.3
Scházeli jsme se s těžkým srdcem, modlíce se, abychom byli jednotní ve víře a učení, neboť jsme viděli, že Kristus je nedělitelný. Jeden bod času byl předmětem bádání. Písma byla otvírána s uctivostí a svatou bázní. Často jsme se postili, abychom byli způsobilejšími porozumět pravdě. Nebylo-li některému bodu rozuměno, modlili jsme se, a po vážné modlitbě jeden každý vyslovil otevřeně svůj názor, pak jsme se opět sklonili na modlitbě a vážné, pokorné prosby stoupaly k nebesům, aby nám Bůh pomohl být jednotnými, tak jako jsou jedno Kristus i Otec. Bylo při tom prolito mnoho slz. TM 24.4
Takto jsme strávili mnoho hodin. Často jsme probděli celou noc v slavnostním studiu Písem, abychom poznali pravdu pro naši dobu. Při některých příležitostech sestoupil na mne Duch svatý a nesnadné statě nám byly vysvětleny způsobem Bohem stanoveným a pak nastala dokonalá jednota. Všichni jsme byli jedné mysli a jednoho ducha. TM 25.1
Hledali jsme co nejvážněji, aby Písma nebyla překroucena dle lidského mínění. Snažili jsme se, abychom co nejvíce urovnali rozdílnost v názorech tím, že jsme netrvali na bodech, které byly menší důležitosti a na které byla různá mínění. Každé duši bylo uloženo břímě, aby pomáhala mezi bratry tvořit takové podmínky, které by odpovídaly modlitbě Kristově, aby Jeho učedníci byli tak zajedno, jako je On jedno se svým Otcem. TM 25.2
Někdy jeden, nebo dva bratři setrvávali tvrdohlavě v opozici proti výslovnému náhledu a jednali dle přirozeného cítění svého srdce. Když se něco podobného vyskytlo, přerušili jsme své studium a odložili shromáždění, aby měl každý možnost obrátit se na modlitbě k Bohu a bez dohadování se s ostatními studovat sporné body a vyprosit si světlo z nebes. Rozešli jsme se přátelsky, abychom se co možná nejdříve opět sešli k dalšímu bádání. Občas na nás sestoupila moc Boží významným způsobem a když jasné světlo osvítilo body pravdy, plakali a radovali jsme se vespolek. Milovali jsme Ježíše a milovali jsme jeden druhého. TM 25.3
Náš počet poznenáhlu stoupal. Zaseta setba byla zavlažována Bohem a On dával vzrůst. Nejprve jsme se shromažďovali k pobožnosti a potom jsme předkládali pravdu těm, kteří si ji přáli slyšet v soukromých domech, v rozlehlých kuchyních, ve stodolách, v hájích a ve školách; netrvalo dlouho a mohli jsme si postavit skromné modlitebny. TM 26.1
Zavedení pořádku v církvi
Když počet našich členů stoupal, bylo jasné, že by nastal velký zmatek bez nějaké formy organizace a že by dílo nemohlo úspěšně pokračovat. Aby mohlo být postaráno o kazatele pro šíření díla do nových polí, pro ochranu jak sborů, tak i kazatelů před náhodnými členy, pro udržování a spravování církevního majetku, pro vydávání tiskovin a pro mnoho jiných účelů, byla organizace nepostradatelná. TM 26.2
Avšak mezi našim lidem byl proti tomu velký odpor. Adventisté prvního dne se stavěli proti organizaci a většina Adventistů sedmého dne měla tentýž názor. Hledali jsme na vážných modlitbách Pána, abychom pochopili Jeho vůli a bylo nám Duchem svatým dáno světlo, že musí být v církvi pořádek a přísná disciplina – že organizace je nezbytná. Všude ve vesmíru, ve všem díle Božím vidíme systém a pořádek. Pořádek je zákonem nebes a má být zákonem lidu Božího již zde na této zemi. TM 26.3
Museli jsme svádět tuhý zápas při zavádění organizace. Přes to, že Bůh dával v tomto bodě svědectví za svědectvím, byla opozice silná a neustále jsme se s ní střetávali. Ale viděli jsme, že Pán Bůh Izraelský nás vede a doprovází svou prozřetelností. Pustili jsme se tedy do práce a pozoruhodný úspěch doprovázel tyto naše kroky. TM 26.4
Jelikož rozvoj díla vyžadoval, abychom se dali do nového podnikání, byli jsme připraveni. Pán vedl naši mysl k poznání důležitosti výchovného díla. Viděli jsme potřebu škol, aby mohly naše děti obdržet výchovu prostou omylů nepravé filosofie, aby jejich učení bylo v souladu se zásadami Slova Božího. Viděli jsme nutnou potřebu zdravotního ústavu, jak ku pomoci, tak i k poučení našeho lidu i jako zprostředkovatele požehnání a osvícení druhých. I na tomto podniku se pracovalo. Vše to bylo misijním dílem nejvyššího řádu. TM 27.1
Výsledek spojeného úsilí
Naše dílo nebylo podporováno velkými dary, nebo odkazy, neboť jsme měli jen málo zámožných lidí mezi sebou. Co jest tedy tajemstvím našeho prospívání? Postupovali jsme podle příkazů Pána našeho spasení. Bůh požehnal naším spojeným snahám. Pravda se šířila a vzkvétala, ústavy se množily. Hořčičné semínko vyrostlo ve velký strom. Organizační systém se ukázal velmi prospěšný. Systematická dobročinnost se ukázala velmi prospěšnou. Systematická dobročinnost se řídila plánem Bible. Tělo je „svázané po všech kloubech přisluhování“ (Ef 4,16). Jak jsme postupovali, ukázal se náš organizační systém stále účinným. TM 27.2
Nechť si nikdo nemyslí, že bychom se mohli obejít bez organizace. Stálo nás to mnoho bádání a modliteb o moudrost, abychom poznali Boží odpověď, že máme uskutečnit tuto výstavbu. Byla vybudována pod jeho vedením velkými obětmi a spory. Nechť žádný z našich bratří nepodlehnou takovému pokušení, aby se chtěl pokusit ji narušit, neboť tak byste vyvolali něco, o čem se vám ani nesnilo. Ve jménu Páně vám prohlašuji, že tato organizace zůstane posilněna a upevněna. Na Boží příkaz „jdi kupředu“ jsme pokračovali i když se těžkosti, které musely být zdolány, zdály činit postup nemožným. Věděli jsme, jakou velikou cenu to v minulosti stálo, splnit plány Boží, které z nás učinily lid, jakým jsme nyní. Nechť proto každý dbá, aby neuváděl zmatek do věcí, které Bůh stanovil k našemu prospěchu a úspěchu v šíření Jeho moci. TM 27.3
Andělé pracují v souladu jedni s druhými. Dokonalý pořádek charakterizuje všechno jejich počínání. Čím přesněji napodobujeme soulad a pořádek andělských zástupů, tím prospěšněji budou moci pracovat tyto nebeské sbory v náš prospěch. Nevidíme-li však potřeby souladu v jednání a jsme-li nepořádní, nedisciplinovaní a neorganizování ve svém jednání, nemohou pro nás pracovat úspěšně ani andělé, kteří jsou dokonale organizováni a postupují podle přesného pořádku. Odvrátí se od nás s bolestí, neboť jim není dovoleno žehnat zmatku, neklidu, rozruchu a dezorganizaci. Všichni, kdož si přejí spolupráci s nebeskými posly, musí s nimi pracovat v souladu. Ti, kdo mají pomazání shůry, budou usilovně podporovat pořádek, disciplínu, jednotu a jednomyslnost a budou pak s nimi andělé Boží moci pracovat. Ale nikdy, nikdy nedají tito nebeští poslové svůj souhlas k nepravidelnosti, dezorganizaci a nepořádku. Všechno zlo je výsledkem satanovy snahy oslabit naše úsilí, zmařit naši odvahu a předejít úspěšnému jednání. TM 28.1
Satan dobře ví, že úspěch může doprovázet jedině pořádek a jednomyslnost. Dobře ví, že vše, co je ve spojení s nebesy, je v dokonalém pořádku, že podrobení a dokonalá disciplína charakterizují všechny kroky andělských sborů. Je jeho promýšlenou snahou, odvádět vyznávající křesťany co nejdále od nebeských zřízení, proto klame i vyznávající lid Boží a nechá je věřit, že pořádek a disciplína jsou nepřítelem duchovnosti, že jedinou jejich záchranou je nechat každého jít svou vlastní cestou a zvláště zůstat odloučeni od křesťanů, kteří jsou jednotní a pracují na zavedení disciplíny a jednomyslnosti. Všechna snaha po zavedení pořádku je považována za nebezpečnou, za omezení oprávněné svobody a proto je obávaná jako papežství. Tyto oddané duše považují za ctnost honosit se svou svobodou, že mohou myslet a jednat nezávisle. Nedají si nikým domluvit, jsou nepřístupní. Bylo mi ukázáno, že je satanovým oblíbeným dílem přimět lidi k domnění, že je Božím příkazem, aby se osamostatnili a zvolili si svou vlastní cestu, nezávislou na bratřích. TM 29.1
Individuální zodpovědnost a křesťanská jednota
--- TM 29.2
--- TM 30.1
--- TM 30.2
--- TM 30.3
--- TM 31
--- TM 31.1
--- TM 31.2
--- TM 31.3
--- TM 32.1
--- TM 32.2
Církev ostatků není Babylon
(RH Aug. 22 to Sept. 12, 1893)
Napsala jsem skromný dopis jednomu z našich kazatelů a ten v domnění, že by to mohlo pomoci br. S. poslal mu jeho opis, ale ten, místo aby na vše pohlížel jako na osobní pomoc, vytiskl z něho části do letáku jako neuveřejněná Svědectví a to jen proto, aby podepřel svůj postoj. --- TM 32.3
--- Je to čestné? Ve Svědectví nebylo ničeho, co by podporovalo postavení zaujímané br. S. Ale on jich zneužil, jak mnozí činí s Písmy, ovšem ke škodě vlastní duše a ke škodě duší druhých. Bůh bude souditi ty, kteří takto nezodpovědně používají prostředků, aby dodali charakteru a vlivu tomu, co oni považují za pravdu, použitím laskavé snahy toho, kdo mu chtěl pomoci. Stati, které leták uveřejňuje o „Hlasitém volání“ a o pádu všech církví, jasně ukazují, že svatý Duch Boží s nimi nepracuje. „Po ovocích jejich poznáte je.“ (Mt 7,20) TM 33.1
Komu se dostanou do ruky letáky, obsahující tento nesprávný postoj, bude mít dojem, že tento postoj podporuji a že jsem zajedno s těmito pracovníky v hlásání toho, co oni označují „novým světlem“. Vím, že je jejich poselství smíšeno s pravdou, ale ona je zneužitá a překroucená spojením s omylem. Ráda bych řekla bratrovi, který poslal těmto lidem opis mého dopisu: Vůbec jsem nepomýšlela na to, abych Ti něco vytýkala a tebe nechť nikdo z té příčiny nekárá. Kdybych tě nesprávně kárala a posuzovala, když tvé úmysly byly dobré, uvalila bych na sebe nelibost Boží. Jestliže si bratr, kterému jsi chtěl pomoct, dovolil zradit tvou důvěru, nekárej se proto a netrap se proto z následků jeho zpronevěry. TM 33.2
Poučení učedníkům
Ve Svědectvích jsou statě, napsané nikoli pro svět všeobecně, ale pro věřící dítky Boží a není vhodné varovat, kárat, nebo radit v těchto záležitostech světu. Vykupitel světa, Vyslanec Boží, nejvyšší Učitel, jakého kdy synové lidští znali, nepředal některá naučení světu, ale pouze svým učedníkům. Tak jako měl sdělení pro davy, které se za Ním hrnuly, tak měl též jisté zvláštní světlo pro své následovníky, světlo, jež neoznámil celému shromáždění, poněvadž by je nechápali, ani neocenili. Aby ze své první misijní cesty mohli vyprávět různé zkušenosti o úspěšném kázání evangelia o království Božím, pravil jim: „Pojďte vy sami obzvláště na pusté místo a odpočiňte maličko.“ (Mk 6,31) Na osamělém místě sděloval Ježíš svým učedníkům naučení, rady, výstrahy a opravování dle potřeby v jejich způsobu práce, ale naučení, která jim tehdy dal, neměla být předhozena smíšenému davu, neboť Jeho slova byla určena jedině pro Jeho učedníky. TM 34.1
Při některých příležitostech, kdy Pán uzdravoval, přikázal těm, jimž požehnal, aby se nikomu o tom nezmiňovali. Měli dbát Jeho důrazných příkazů a uvědomit si, že Kristus nepožadoval od nich mlčení lehkovážně, ale že měl příčinu pro svou žádost a neměli nijakým způsobem nedbat Jeho výslovného příkazu. Mělo jim postačit vědomí, že si přál, aby vše ponechali pro sebe a že jistě měl vážné důvody pro svou žádost. Pán věděl, že tím ohrožuje svůj vlastní život, když uzdravuje nemocné, činí zázraky navrácení zraku slepému a očisťuje malomocné, neboť jestliže kněží a zákoníci nepřijmou viditelné zázraky, které jim podával o svém Božském poslání, budou je nesprávně vykládat, falšovat a vznesou proti němu svá obvinění. Je pravdou, že konal mnohé zázraky otevřeně, veřejně, avšak v některých případech přísně požadoval, aby ti, kterým požehnal, nikomu nesdělovali, co pro ně učinil. Když pozoroval zaujetí, závist a žárlivost a měl cestu zavřenou, opouštěl města a jal se hledat ty, kteří chtěli naslouchat pravdě, kterou jim přišel hlásat a kteří si jí dovedli vážit. TM 35.1
Pán Ježíš považoval za nutné objasnit mnoho věcí svým učedníkům, které nesdělil davům. Jasně jim odhalil důvod nenávisti, projevované mu zákoníky, farizei a kněžími a řekl jim o svém utrpení, zradě a smrti, ale světu tyto věci tak jasně nevyložil. Musel dát svým učedníkům výstrahu a rozvinul před nimi smutný vývoj událostí, které měly nastat a co mohou očekávat. Dal svým učedníkům vzácná naučení, kterým oni ani nerozuměli, která pochopili až po Jeho smrti, vzkříšení a nanebevstoupení. Když byl Duch svatý na ně vylit, připomněl jim vše, cokoli jim říkal. TM 35.2
Ztracená důvěra
Bylo zradou svaté důvěry oznamovat druhým co si Kristus přál, aby zůstalo utajeno a tak uvalit hanu a potupu na věc pravdy. Pán dal svému lidu případná poselství, výstrahy, kárání, rady, poučení, ale není slušným a vhodným vyjímat tato poselství ze souvislého obsahu a umístit je tam, kde budou zdánlivě podporovat mylné poselství. V brožurce vydané bratrem S. a jeho stoupenci, obviňuje církev Boží, že je Babylonem a důrazně vyžaduje odluku od církve. Taková práce není ani čestná, ani spravedlivá. K sestavování tohoto díla použili mého jména a mých spisů ku podpoře toho, co neschvaluji a prohlašuji za blud. Lidé, kteří dostanou tento leták do ruky, uvalí na mne odpovědnost za tento nesprávný postoj, který je přece pravým opakem učení mých spisů a světla, které mi Bůh dal. Neváhám říci, že ti, kteří tuto práci horlivě provádí, velmi se mýlí. TM 36.1
Falešné poselství
Po léta jsem vydávala Svědectví v tom smyslu, že vstoupí-li někdo s nárokem na velké světlo a přesto obhajuje snižování toho, co Bůh vytvořil skrze své prostředníky, je na velkém omylu a nepracuje podle Kristových směrnic tak, jak On sám pracoval. Ti, kdo tvrdí, že sbory Adventistů s. d. tvoří Babylon, nebo nějakou část Babylona, by udělali lépe, kdyby zůstali doma. Nechť ustanou a uvažují, jaké poselství má být v této době hlásáno. Místo, aby s Božími nástroji připravovali lid, aby obstál ve velkém dni Hospodinovu, postavili se za toho, který je žalobníkem bratří a žaluje na ně dnem i nocí. Satanovy nástroje se vynořily z podzemí a inspirovaly lidí, aby se spojili v bratrstvo zla, aby zmátli, trápili a působili velké soužení lidu Božímu. Celý svět má být poštván v nepřátelství proti Adventistům sedmého dne, poněvadž nechtějí přinášet hold papežství svěcením neděle, ustanovení této proti křesťanské mocnosti. Je satanovým úmyslem způsobit jejich vyhlazení ze zemského povrchu, aby o jeho nadvláda nad světem nemohla být zpochybňovaná. TM 36.2
Satanova obžaloba
Prorokovi byly předvedeny satanovy obžaloby. Pravil: „Potom mi ukázal Jozue, kněze nejvyššího, stojícího po pravici jeho, aby se mu protivil.“ (Za 3,1) Kristus je naším Veleknězem v nebesích. A co tam činí? Zastupuje lid Boží a přináší smírčí oběť za svůj lid, jenž v Něho věří. Jeho jim přičtenou spravedlností jsou přijati Bohem jako ti, kteří ukazují světu, že uznávají svou poddanost Bohu, zachováváním Jeho přikázání. Satan je plný zlomyslné nenávisti proti nim a projevuje jim téhož ducha, jakého ukázal Pánu Ježíši, když byl na této zemi. Když byl Ježíš před Pilátem, chtěl ho tento římský místodržící osvobodit a chtěl aby si lid přál osvobození Ježíše od zkoušky, kterou měl právě projít. Postavil před řvoucí dav Syna Božího a lotra Barabáše a tázal se: „Kterého chcete, ať vám propustím? Barabáše, čili Ježíše, kterýž slove Kristus? Řekli mu všichni: Ukřižován buď.“ (Mt 27,21-22) TM 37.1
Svět byl pohnut satanovým nepřátelstvím a když byl žádán, aby volil mezi Synem Božím a lotrem Barabášem, zvolil si raději zločince, než Ježíše. Nevědomý dav byl veden podvodnými důkazy vysoko postavených lidí k tomu, aby zavrhl Syna Božího a zvolil si zloděje a vraha místo Něho. Nechť si všichni uvědomíme, že jsme dosud ve světě, kde byl Ježíš, Syn Boží, zavržen a ukřižován, kde stále ještě trvá vina zavržení Krista a dávání přednosti spíše lotrovi, než neposkvrněnému Beránku Božímu. Dokud se nebudeme osobně kát z přestoupení Zákonů Božích a pěstovat víru v Pána Ježíše Krista, kterého svět zavrhl, bude na nás stále spočívat zlořečení a odsouzení, jaké mu vysloužilo zvolení Barabáše, místo Krista. Na celý svět je dnes uvalena vina za vědomé zavržení a uváženou vraždu Syna Božího. Celý svět dosvědčuje, že Židé i pohané, králové, vládci, ministři, kněží i lid – všechny třídy a sekty, které projevují téhož ducha závisti, nenávisti, předsudků a nevěry jako ti, kteří vydali na smrt Syna Božího – jednali by právě tak, kdyby jim bylo dopřáno příležitosti, jak jednali Židé a lid v době Kristově. Měli by téhož ducha, jako ti, kteří si žádali smrt Syna Božího. TM 38.1
Na scéně představující dílo Kristovo pro nás a rozhodný satanův odpor proti nám, stojí Ježíš jako Velekněz a prosí za lid, zachovávající přikázání Boží. Současně představuje satan lid Boží jako velké hříšníky a předkládá Bohu seznam hříchů, které se snažil po celý jejich život jimi uvádět a žádá ve vší důrazností, aby mu byli pro tato svá předsevzetí vydání k zahubení. Vyžaduje, aby nebyli chráněni přisluhujícími anděly před tovaryšstvem zla. Je pln zloby, že nemůže svázat lid Boží do jednoho pytle se světem, aby mu byli docela poddáni. Králové, vladaři a vládcové přijali vypálené antikristovo znamení a jsou představeni drakem, jedoucím bojovat se svatými a s těmi, kteří zachovávají přikázání Boží a mají víru Ježíšovu. Ukazují svým nepřátelstvím proti lidu Božímu, že jsou též vinni zvolením Barabáše, místo Ježíše. TM 38.2
Svět volán k vyúčtování
Bůh je ve sporu se světem. Až soud zasedne a knihy budou otevřeny, musí vyrovnat velký účet a to by již nyní vyvolalo strach a otřesy ve světě, kdyby lidé nebyli oslepeni a očarováni ďábelskými podvody a klamy. Bůh bude volat k účtování za smrt svého jednorozeného Syna, kterého svět ukřižoval a veřejně pronásledováním jeho lidu pohaněl. Svět zavrhl Ježíše v osobě jeho svatých, odmítl jeho poselství a odmítl poselství Jeho proroků, apoštolů a poslů. Zavrhli spolupracovníky Kristovy a z toho budou muset skládat počet. TM 39.1
Satan stojí v čele všech žalobníků a bratří. Co však odpovídá Pán, když mu předkládá hříchy lidu Božího? Praví: „Potrsciž tě Hospodin (ne Ježíš, který je přímluvcem zkoušeného a vyvoleného lidu Božího) satane, potresciž tě, pravím Hospodin, kterýž vyvoluje Jeruzalém. Zdaliž tento není jako hlavně, vychvácena z ohně? Jozue pak byl oblečen v roucha zmazaná a stál před Andělem.“ (Za 3,2-3) Satan představuje vyvolený a věrný lid jako naskrz poskvrněný hříchem. On může líčit zvláštní hříchy, kterými se provinili. Což nepovolal všechno tovaryšstvo zla do práce, aby je přimělo svým svůdnickým uměním k páchání právě těchto hříchů? Ale oni se káli, oni přijali spravedlnost Kristovu. Stojí proto před Bohem oděni rouchem spravedlnosti Kristovy a „odpověděl a řekl těm, kteříž stáli před ním, řka: Vezměte roucho to zmazané z něho. A řekl jemu: Pohleď, přenesl jsem s tebe nepravost tvou a oblékl jsem tě v roucha proměnná.“ (Za 3,4) Každý hřích, kterého se dopustili, je jim odpuštěn a stojí před Bohem jako lid právě tak vyvolený a pravý, tak nevinný, tak dokonalý jako by byl nikdy nezhřešil. TM 39.2
Povzbuzující slovo
„Opět řekl: Nechť vstaví čepici pěknou na hlavu jeho. I vstavili čepici pěknou na hlavu jeho a oblékli ho v roucha. Anděl pak Hospodinův (Ježíš, jejich Vykupitel) tu stál. A osvědčil Anděl Hospodinův Jozue, řka: Takto praví Hospodin zástupů: Jestliže po cestách mých choditi budeš a jestliže stráž mou držeti budeš, budeš-li také souditi dům můj a budeš-li ostříhati síní mých, dámť zajisté to, abys chodil mezi těmito přístojícími.“ (Za 3,5-7) Přála bych si, aby všichni, kdo si osobují víru v přítomnou pravdu, vážně přemýšleli o podivných věcech, napsaných v této kapitole. Jakkoli slabým a chybujícím je lid Boží, ti kteří se odvrátí od nevěry vůči Bohu v této zlé a převrácené generaci a navrátí se k poslušnosti, kteří budou hájit Zákon Boží a vyplňovat trhlinu, kterou učinil člověk hříchu pod vedením satanovým, ti budou přičteni k lidu Božímu skrze spravedlnost Kristovu a budou dokonalí před Bohem. Pravda nebude stále ležet v prachu, aby po ní lidé mohli šlapat. Bude oslavená a uctěná, povstane a bude dále svítící v celé své přirozené slávě a bude stát pevně na věky věků. TM 40.1
Slova obžaloby nejsou od Boha
Bůh má lid, o který jeví zájem celá nebesa a který je jediným předmětem na zemi, drahým srdci Božímu. Nechť každý, kdo čte tato slova, důkladně o nich uvažuje, neboť ve jménu Pána Ježíše je kladu na srdce každé duši. Povstane-li někdo, ať již mezi námi, nebo mimo naše řady, kdo jest obtížen prohlašujícím poselstvím, že lid Boží je připočten k Babylonu a dokazuje, že hlasité volání je výzvou, aby jej opustil, tedy vězte, že nepřináší poselství pravdy. Nepřijímejte jej, ani se s ním nelučte Božím pozdravením, neboť Bůh skrze něho nemluvil, aniž mu dal poselství pro vás, ale on se rozběhl dříve, než byl pozván. Poselství v brožurce, nazvané „Hlasité volání“ je podvod. Taková poselství budou přicházet a budou se domáhat práva, že jsou poslána Bohem, ale tento nárok je falešný, neboť nejsou naplněna světlem, ale tmou. Budou to poselství obžaloby proti lidu Božímu a tato poselství budou zaznívat v téže době, kdy Pán praví svému lidu: „Povstaniž, zastkvěj se, poněvadž přišlo světlo tvé, a sláva Hospodinova vzešla nad tebou. Nebo aj, tmy přikryjí zemi a mrákota národy, ale nad tebou vzejde Hospodin a sláva Jeho nad tebou vidína bude.“ (Iz 60,1.2) TM 41.1
Dílo podvodu
Bude shledáno, že ti, kteří nesou falešné poselství, nemají velký smysl pro čest a poctivost. Budou klamat lid a vsunou své bludy do Svědectví sestry Whiteové a budou zneužívat jejího jména, aby dodali vliv své práci. Budou vybírat takové statě ze Svědectví, o kterých se domnívají, že by mohly podepřít jejich postavení a postaví je do falešného světla, aby jejich blud měl váhu a byl lidmi přijat. Falešně vykládají a zneužívají to, co Bůh dal církvi pro výstrahu, radu, napravení, potěšení a povzbuzení těch, kdo mají představovat ostatek lidu Božího. Ti, kdo přijímají Svědectví jako poselství Boží, získají skrze ně pomoc i požehnání, ale ti, kdo z nich vyjímají části jenom proto, aby podepřeli některou vlastní teorii, nebo myšlenku, aby se ospravedlnili z omylu, nebudou mít požehnání, ani prospěch z toho co učí. Prohlašovat, že církev adventistů s. d. je Babylonem, je totéž, co tvrdí satan, jenž je žalobníkem bratří, žalujícím na ně dnem i nocí. Tímto zneužitím Svědectví jsou duše zmateny, poněvadž nemohou pochopit vztah Svědectví k takovému postoji, zaujímanému těmi, kdo jsou na omylu, neboť Bůh měl v úmyslu, aby Svědectví mělo vždy místo v rámci pravdy. TM 42.1
Ti, kdo obhajují pravdu, říkají: „Pán řekl“, i když „Pán nemluvil.“ Vydávají svědectví nepravdě a nikoli pravdě. Kdyby ti, kteří hlásají poselství, že je církev Babylonem, bývali použili peněz vydaných za uveřejňování a rozšiřování tohoto omylu, k výstavbě, místo k rouhání, byli by podali jasný důkaz, že jsou lidem, který vede Bůh. TM 43.1
Ve světě musí být ještě vykonána velká práce v cizích zemích. Musí být vybudovány školy, aby naše mládež, naše děti i ti zralejšího věku, mohli být vychováni co možná nejdříve pro vstup do misijních polí. Pro cizí pole není zapotřebí pouze kazatelů, ale i moudrých, rozvážných a práce schopných pracovníků všeho druhu. Macedonské volání zaznívá ze všech části světa: „Přijda… pomoz nám.“ (Sk 16,9) Všechna odpovědnost spočívá na nás, abychom šli a kázali evangelium všemu stvoření. Též je nutně zapotřebí mužů i prostředků a satan pracuje každým myslitelným způsobem, aby zadržel prostředky a zabránil mužům, aby se pustili právě do toho díla, které mají konat. Peníze, jenž by měly být použity ke konání dobrého díla výstavby modliteben, zřizování škol za účelem výchovy pracovníků pro misijní pole, k výcviku mladých mužů a žen, aby mohli jít kupředu a pracovat pokojně, moudře a vytrvale tak, aby mohli být nástroji, skrze které by mohl být lid připraven, aby obstál ve velkém dni Hospodinově. Tyto peníze jsou však obráceny od užitku a požehnání, ke zlu a kletbě. TM 43.2
Velký den Hospodinův jest již ve dveřích a velmi spěchá a dosud je nutno vykonat velkou práci a ta musí být vykonána urychleně. Ale shledáme, že uprostřed díla, které je nutno vykonat, jsou ještě takoví vyznavači přítomné pravdy, kteří nevědí, jak vydávat svěřené prostředky. Pro měkkost a pokoru srdce, nevidí velikost díla, které je nutno vykonat. Všichni, kdo se učí od Ježíše, stanou se spolupracovníky Božími. Ale ti, kteří jdou kupředu a hlásají bludy, mrhajíce penězi i časem v marné práci, vkládají na pravé pracovníky v nových polích zvýšená břemena, neboť aby tito věnovali svůj čas k obhajobě pravdy, musí mařit práci těch, kteří hlásají lež a tvrdí, že mají poselství z nebes. TM 44.1
Kdyby ti, kteří konali takový druh práce, cítili potřebu odpovědnosti na modlitbu Kristovu, kterou pronesl ke svému Otci – neplýtvali by prostředky jim svěřenými a tak potřebnými pro šíření pravdy. Nemrhali by drahocenným časem a schopnostmi pro šíření bludu a nenutili by takto poctivého pracovníka, aby věnoval svůj čas potíráním a potlačování jejich vlivu. Dílo takového charakteru není inspirováno shůry, ale zdola. TM 44.2
„Kdo jest mezi vámi, ježto se bojí Hospodina, poslouchej hlasu služebníka jeho. Kdo jest, ještě chodící v temnostech a nemá žádného světla, doufej ve jméno Hospodinovo a spolehni na Boha svého. Aj, vy všichni, kteříž zaněcujete oheň, a jiskrami se přepasujete, choďtež v blesku ohně svého, a v jiskrách, kteréž jste rozsvítili. Od ruky mé toto se vám stane, že v bolesti ležeti budete.“ (Iz 50,10-11) Poselství přinášené těm, kteří prohlašují církev za Babylon, činí dojem, že Bůh nemá na zemi církev. TM 44.3
Živá církev
Nemá snad Bůh žijící církev? Má, ale je to církev bojující, nikoli církev vítězná. Je nám líto, že máme chybující členy, že se nalézá koukol mezi pšenici. Ježíš pravil: „Podobné jest království nebeské člověku, rozsívajícímu dobré semeno na poli svém. Když pak lidé zesnuli, přišel nepřítel jeho a nasel koukole mezi pšenici a odešel… I přistoupili služebníci hospodáře toho, řekl jemu: Pane, zdaliž dobrého semene nenasel na poli svém? Kdeže se pak vzal koukol? A on řekl: Nepřítel člověk to učinil. Služebníci pak řekli mu: Chceš-li tedy, ať jdeme a vytrháme jej? On pak odpověděl: Nikoli, abyste trhajíce koukol, spolu s ním nevytrhali pšenici. Nechte, ať obé pak spolu rostou až do žně, dím žencům: Vytrhejte nejprve koukol a svažte jej v snopky ke spálení. Ale pšenici shromažďte do stodoly mé.“ (Mt 13,24-30) TM 45.1
V podobenství o pšenici a koukolu vidíme příčinu, proč nemá býti koukol vytrhán, proto, aby nebyla s koukolem vytrhána pšenice. Lidské mínění a lidský úsudek by se mohl dopustit velkých přehmatů. Ale než by připustil omyl a vytrhl jedno jediné stéblo pšenice, praví Mistr: „Nechť obé roste spolu až do žní.“ Potom vysbírají andělé koukol, který je určen ke zkáze. Ačkoliv i v našich sborech jsou někteří věřící chybující a bloudící v přítomné pravdě jako koukol mezi pšenici, Bůh je dlouho shovívavý a trpělivý. Kárá a varuje bloudícího, ale nehubí takové, kterým dlouho trvá, než pochopí lekci, již je chce naučit. Nevytrhává koukol z pšenice. Koukol a pšenice musí spolu růst až do žní. Až pšenice vyroste a dozraje, bude se jasně lišit od koukole a bude snadno rozeznána. TM 45.2
Církev Kristova na zemi je nedokonalá, ale Bůh nezničí svou církev pro její nedokonalost. Jsou a budou v ní duše naplněné horlivostí, odpovídající poznání a ty by rády očistily církev a vyrvali při tom koukol zprostřed pšenice. Ale Kristus dal zvláštní světlo, jak zacházeti s bloudícími a neobrácenými v církvi. Členové církve nesmí jednati násilně, přenáhleně, horlivě, aby skoncovaly s těmi, o kterých se domnívají, že jsou chybujícími. Koukol se objeví mezi pšenicí, ale kdyby se jeho vyplenění nedělo způsobem Bohem stanoveným, nadělalo by více škody, než když se nechá spolu. Pán přivádí do církve skutečně obrácené, ale satan přivádí současně osoby neobrácené do jejich společenství. Zatím co Kristus zasívá dobré símě, satan seje koukol. Dva protichůdné vlivy působí neustále na členy církve. Jeden vliv pracuje pro očištění církve a druhý pro zkázu lidu Božího. TM 46.1
Jidášovi dána příležitost
Ježíš věděl, že Jidáš je vadného charakteru, ale přesto jej přijal za svého učedníka a dal mu tytéž možnosti a výsady, jako dal ostatním, které si vyvolil. Jidáš byl zanechán bez výmluvy pro špatný život, který později vedl. Jidáš se mohl stát činitelem Slova, jako byli Petr, Jakub a druzí učedníci. Ježíš dával tak vzácná poučení, takže se mohli obrátit všichni, kteří se k Němu připojili a nemuseli lpět na vadách, které kazily jejich charaktery. TM 46.2
Církev není dokonalá
Zdá se, že se někteří lidé domýšlí, že se při jejich vstupu do církve splní všechno jejich očekávání a že se zde setkají jedině s lidmi čistými a dokonalými. Jsou horliví ve své víře a když vidí chyby při členech církve, říkají: „Neopustili jsme svět proto, abychom byli ve spolku se špatnými povahami, ale zlo je i zde.“ A táží se, jako se tázali učedníci v podobenství: „Kdeže se pak zde vzal koukol?“ Ale tím nemusíme být zklamáni, neboť Pán nám nedal oprávnění k závěru, že by církev musela být dokonalá a všechna naše horlivost nedokáže, aby vytvořila církev bojující tak čistou, jako církev vítěznou. Pán nám zapovídá postupovati způsobem násilným proti těm, které máme za pobloudilé a my nesmíme vylučovati chybující a ani jim nesmíme vyhrožovati. TM 47.1
Je podobné časnému člověku, že špatně posuzuje charaktery, ale Bůh nepřenechává soud a rozsuzování charakterů takovým, kdo nejsou k tomu způsobilí. Nemůžeme říci, jakého složení je pšenice a koukol. Čas žní plně objasní charakter oněch dvou tříd, které jsou označeny koukolem a pšenicí. Rozdělování je dáno andělům Božím a ne rukám člověka. TM 47.2
Nesprávné učení je dílem ďábelským, pracujícím v církvi a přivádějícím do ní neobrácené srdcem. Lidé nejsou poslušní slov Pána Ježíše, aby hledali jednotu víry, ducha a učení. Nepracují pro jednotu ducha, za kterou prosil Kristus, jejíž to svědectví učedníků Kristových by přesvědčilo svět, že Bůh poslal Syna na svět, „že kdokoli věří v Něj, nezahyne, ale má život věčný“. Kdyby byla mezi lidem Božím jednota, za kterou prosil Kristus, nesli by živé poselství šířili by jasné světlo uprostřed mravní tmy světa. TM 47.3
Satanovi dovoleno pokoušeti
Místo jednomyslnosti, která má býti mezi věřícími, panuje rozdělení, neboť satanovi je dovoleno přijíti a sváděti zvláštními podvody a klamáním ty, kteří se nenaučili Kristově mírnosti a pokoře srdce, aby zaujali rozdílnou linii od církve, aby možno-li rozbili její jednotu. Povstávají mužové, mluvící převrácené věci, aby obrátili učedníky po sobě. Činí si nárok na velké světlo, dané jim Bohem, ale jak žijí pod jeho vlivem? Jdou takovou cestou, jako oni dva učedníci, jdoucí do Emaus? Když obdrželi světlo, vrátili se a vyhledali ty, které Bůh vedl a stále vede a vyprávěli jim, jak viděli Ježíše a co s nimi mluvil. TM 48.1
Šli mužové, tvrdící, že mají světlo o církvi, touže cestou? Šli k těm, kteří byli Bohem vyvoleni, aby nesli živé svědectví a podali jim jasný důkaz, že toto světlo je lépe kvalifikuje k přípravě lidu, aby mohl obstáti ve velkém dni Hospodinově? Hledali radu u těch, kteří nesli a dosud přinášejí pravdu a hlásají světu poslední poselství výstrahy? Radili se s těmi, kdo mají velké zkušenosti ve věcech Božích? Proč se nezúčastnili tito mužové, tak naplnění horlivostí pro věc Boží, Generální konference v Battle Creeku, jak byli učinili zbožní mužové v Jeruzalémě v době vylití Ducha svatého? V tomto velikém srdci díla, odhalili tito mužové své velké poklady světla. A obdrželi tito mužové pomazání z nebe, když Pán vyléval svého Ducha svatého na lid? Zatím, co se projevoval ve velké míře mezi lidem Duch Boží a duše se obracely a tvrdá srdce povolovala, naslouchali někteří našeptávání satanovu a byli inspirováni horlivostí zdola, aby vyšli a prohlašovali, že tentýž lid, který by obdržel Ducha svatého, který má obdržeti pozdní déšť a slávu, mající osvítiti celou zemi, že tento lid je Babylonem. Dal Pán těmto poslům jejich poselství? Nikoli, neboť to nebylo poselství pravdy. TM 48.2
Církev světlem světa
Ačkoliv v církvi existuje zlo a bude zde až do konce světa, má být církev v těchto posledních dnech světlem světa, který je poskvrněn a demoralizován hříchem. Církev oslabena a chybující, potřebující pokárání, výstrahy a rady, jest jediným předmětem na zemi, kterému Kristus věnuje svou největší péči. Svět je dílnou, ve které Ježíš ve spolupráci s lidskými i Božskými nástroji cvičí lidská srdce svou milostí a Božským milosrdenstvím. Andělé jsou naplněni obdivem při pohledu na změnu charakteru těch, kdo se cele poddají Bohu a vyjadřují v tom svou radost v bouřlivé a strhující chvále Bohu a Beránku. Ty, kdo byli svou přirozeností dítkami zla, vidí obrácené a společně pracující s Kristem v přitahování duší k Bohu. Vidí, jak se stávají ti, kdo byli ve tmách, světlem, svítící uprostřed mravní moci této zlé a převrácené generace. Vidí, jak se podle vzoru Kristova hotoví trpěti se svým Pánem, aby byli potom s Ním účastni Jeho slávy na nebesích. TM 49.1
Bůh má na zemi církev, pozvedající pošlapaný Zákon a představující světu Beránka Božího, který snímá hříchy světa. Církev je shromáždištěm bohatství milosti Kristovy a skrze církev bude konečně zjeven konečný a plný rozsah lásky Boží ke světu, který má být osvícen její slávou. Modlitba Kristova, aby církev byla jedno, tak jako On je jedno s Otcem, bude konečně zodpovězena. Bude dáno bohaté vybavení Duchem svatým a jeho stálou podporou stane se lid Boží ve světě svědkem moci Boží ku spasení. TM 50.1
Je pouze jediná církev na světě, stojící v čase přítomném v trhlině a tvořící ohradu a budující místa pustá a každý člověk, který obrací pozornost světa a druhých církví na tuto církev tím, že ji označuje za Babylon, pracuje v souladu s tím, který je žalobníkem bratří. Je možným, aby mezi námi povstali mužové, mluvící věci převrácené a dávající průchod témuž myšlení, které satan rozsévá ve světě o těch, kdo zachovávají přikázání a mají víru Ježíšovu? Což zde není dosti práce k ukojení vaší horlivosti, předkládáním pravdy těm, kteří jsou ještě v temnotě a bludu? Jako šafáři prostředků a schopností, zneužíváte stezku Páně rozséváním bludu. Celý svět je naplněn nenávistí k těm, kdo prohlašují závaznost vůči Zákonům Božím. Církev, která je věrná Hospodinu, nesmí se pouštěti do obyčejných sporů, neboť „není bojování naše proti tělu a krvi, ale proti knížectvu, proti mocnostem, proti světa pánům temnosti věku tohoto, proti duchovním zlostem vysoko“ (Ef 6,12). Ti, kdo mají nějaký pojem o tom, co tento zápas znamená, neobrátí svých zbraní proti církvi bojující, ale budou věší svou silou bojovati s lidem Božím proti mocnostem zla. TM 50.2
Ti, kteří vykročili, aby hlásali poselství na svou osobní, vlastní odpovědnost, ti, kteří tvrdí, že jsou učeni a vedeni Bohem, boří to, co Bůh po léta budoval a nekonají vůli Boží. Nechť je známo, že tito lidé jsou na straně velikého podvodníka. Nevěřte jim! Spojují se s nepřáteli Božími a pravdy. Budou se posmívati kazatelskému pořádku, jako popské lsti. Od takových se odvraťte, nemějte ničeho společného s jejich poselstvím, byť by se sebevíce dovolávali Svědectví a hleděli se za nim skrýti. Nepřijímají jich, neboť Bůh je k tomu dílu nepovolal. Výsledkem této práce bude nedůvěra ke Svědectvím a jak dalece bude možno, zmaří úspěch díla, které jsem po léta konala. TM 51.1
Téměř celý můj život byl věnován tomuto dílu, ale mé břímě bylo velmi často ztěžováno vystoupením mužů, kteří hlásali poselství, které jim Bůh nesvěřil. Tato třída zlých pracovníků vybírala statě ze Svědectví, aby podílely se na tomtéž zavržení, poněvadž byly ve spojení s bludem. Lidé ze světa, nevědoucí, že citované svědectví jsou pouze částí soukromého dopisu a použité bez mého souhlasu, mají tuto záležitost za jasný důkaz, že mé dílo není z Boha, nebo z pravdy, ale že je pustou lží. Ti, kteří takto staví dílo Boží do křivého světla, budou se muset před Bohem ze svého konání zodpovídat. TM 51.2
Bohem stanovený kazatelský úřad
Bůh má církev a ta má Bohem určené kazatelé. „A on dal některé zajisté apoštoly, některé pak proroky, jiné pak evangelisty, jiné pak pastýře a učitele. Pro spořádání svatých, k dílu služebnosti pro vzdělání těla Kristova, až bychom se zběhli všichni v jednotu víry a známosti Syna Božího, v muže dokonalého, v míru postavy plného věku Kristova. Abychom jíž více nebyli dětmi zmítající se a točící se každým větrem učení v neustavičnosti lidské, v chytrosti k oklamávání lstivému, ale upřímně se majíce v lásce, rosťme v toho všelijak, kterýž jest hlava, totiž v Krista.“ (Ef 4,11-15) TM 52.1
Bůh má své nástroje vyvolené a církev, která prožívala pronásledování, zápasy a tmu. Ježíš miloval svou církev a dal sám sebe za ni a On jí též dá náplň, očistí, zušlechtí a vyvýší ji tak, aby stála pevně uprostřed zkaženosti tohoto světa. Mužové byli vyvoleni Bohem, aby bděli s horlivou vytrvalostí, aby nebyla církev podvrácena zlou lstí satanovou, ale aby stála pevně ve světě a napomáhala šíření slávy Boží mezi lidmi. Budou stále prudké spory mezi církvi a světem. Myšlení narazí na myšlení, zásada na zásadu, pravda na blud, ale v krizi, jež má vbrzku vyvrcholiti, která vlastně již započala, musí Bohem povoláni zkušení mužové konat Jím určené dílo a bdít nad dušemi, jako takoví, kteří budou muset skládat počet. TM 52.2
Ti, kdo nesou poselství bludu, obviňujíce, že církev je Babylonem, znevažují díla Bohem jim svěřeného, staví se proti organizaci, staví se proti jasnému příkazu Božímu, hlásanému Malachiášem o snášení všech desátků do pokladnice domu Božího a představující si, že jejich dílo spočívá v hlásání výstrahy těm, které si Bůh vyvolil, aby pokračovali v Jeho poselství. Tito pracovníci nikterak neprospívají věci Boží a království Božímu, ale jsou zapojeni do díla, podobajícímu se práci nepřítele vší spravedlnosti. Kéž se všichni mužové, povstávající proti cestám a prostředkům, přikázaným Bohem pro šíření Jeho díla, oprostí ode všech nebiblických názorů o povaze, úřadu a moci Bohem vyvolených nástrojů. TM 53.1
Kéž by všichni pochopili slova, která nyní píši. Spolupracovníci Boží, nejsou než Jeho nástroji a sami o sobě nemají žádné posvátné milosti, nebo svatosti. Jsou jedině tehdy úspěšnými, spolupracují-li s nebeskou moudrostí. Jsou jen hliněnými nádobami, ve kterých Bůh skládá své poklady pravdy. Byť i Pavel sázel a Apollo zaléval, jedině Bůh dává vzrůst. TM 53.2
Bůh promlouvá skrze své vyvolené nástroje a nedovolí žádnému člověku, ani společnosti lidské, posmívati se a haněti Ducha svatého, odmítáním slyšení Slova Božího z úst Jeho vyvolených poslů. Zamítáním slyšení poselství uzavírají se lidé sami do tmavé komory. Vyřazují své vlastní duše z mocného požehnání, když dávají najevo neúctu k Jeho vyvoleným nástrojům a olupují Krista o slávu, které by se Mu dostalo. TM 54.1
Pozor na falešné proroky
Bůh není původce zmatku, nýbrž pokoje. Ale satan je bdělým, nedřímajícím nepřítelem. Neustále pracuje na lidských duších a hledá půdu, do které by mohl zasíti koukol. Najde-li někoho, komu může vnutiti svou službu, našeptává myšlenky a falešné teorie a učení a z takových učiní horlivé zastánce bludu. Pravda nejenom obrací, ale očišťuje též své příjemce. Ježíš nás varoval před falešnými učiteli. Již od samého počátku našeho díla, povstávali čas od času mužové, hájící nové a vzrušující teorie. Ale kdyby ti, kteří si činí nárok na víru v čistou pravdu, šli v duchu učenlivém a pokorném ke zkušeným a zkoumali své teorie ve světle pravdy a tázali se s bratřími, kteří jsou pilnými badateli v Písmě, současně s vroucími modlitbami k Bohu, je-li toto cesta našeho Pána, anebo je to falešná stezka, po které by mne snad chtěl satan vésti? Obdrželi by světlo a vyvázli by z osidla ptáčníkova. TM 54.2
Kéž by všichni naši bratři a všechny naše sestry se chránili každého, kdo by určoval našemu Pánu čas Jeho příchodu, nebo kteréhokoli zaslíbení zvláštního významu. „Není vaše věc znáti časy, aneb příhodnosti časů, kteréž Otec v moci své položil.“ (Sk 1,7) Může se stát, že budou falešní učitelé velmi horliví v díle Božím a že nebudou šetřiti prostředků, aby předložili své myšlenky světu a církvi, ale jelikož mísí blud s pravdou, je jejich poselství podvodem a přivedlo by duše na nesprávnou cestu. Musí jim být čeleno, nikoli však proto, že jsou špatnými lidmi, ale proto, že jsou učiteli lži a snaží se vtisknouti pečeť pravdy této lži. TM 55.1
Jak je to smutné, že si lidé dávají takovou práci s odhalováním nějaké bludné myšlenky, když přece máme celou pokladnici vzácných drahokamů, kterými mohl by býti lid obohacen nejsvětější vírou. Místo, aby vyučovali pravdě, setrvávali ve své obrazotvornosti na všem novém a podivném a vymykají se tak ze souladu s těmi, kterých používá Bůh, aby vyvedli lid na výši Pravdy. Odvrhují od sebe vše, co bylo řečeno o jednotě smýšlení a cítění a šlapou po modlitbě Kristově, jakoby jednotu, za kterou On pravil, byla nedůležitá a jakoby nenastávala nutnost jednoty mezi jeho následovníky, tak jako jest On zajedno s Otcem. Odvracejí se jako Jeho, vyzývajíce bratry, aby následovali jejich příkladu horlivosti pro Pána. TM 55.2
Kdyby je jejich horlivost vedla k práci ve stejných řadách, ve kterých jejich bratři pracují a snáší žár i břímě dne, kdyby se tak vytrvale snažili přemáhati malomyslnost a překážky jako jejich bratři, byli by hodní napodobení a Bůh by je přijal. Ale takoví mužové budou odsouzení, kteří přicházejí s hlásáním zázračného světla a přesto se oddělují od nástrojů, které si Bůh vede. To činil Chore, Dátan a Abiron a jejich počínání je zaznamenáno jako výstraha všem ostatním. Nesmíme jednotit jako oni, obviňovat a zavrhovat ty, na které Bůh vložil břímě svého lidu. TM 55.3
Ti, kteří prohlásili Adventisty s. d. za Babylon, použili Svědectví, aby zdánlivě podepřeli svůj postoj, ale jak to přijde, že taktéž nepředpokládali, co bylo po léta naplněním mého poselství: „Jednota církve?“ Proč necitují slova anděla: „Semkněte se, semkněte se, semkněte se?“ Proč neopakují napomenutí a nestanoví zásadu, že „v jednotě je síla“, „v rozdělení pak slabost“? Takováto poselství, přinášena těmito muži, rozdvojují církev a dělají nám hanbu před nepřáteli pravdy. V takových poselstvích je jasně odhalena zaslepující práce velkého podvodníka, který by rád zabránil církvi dosažení dokonalosti v jednomyslností. Tito učitelé jdou za jiskrami vlastního vzplanutí, postupují dle vlastního neodvislého úsudku a zavalují pravdu falešnými myšlenkami a teoriemi. Zavrhují radu svých bratří a spěchají vlastní cestou, až se stávají právě takovými, jakými si je satan přeje míti – nevyrovnaného smýšlení. TM 56.1
Varuji svých bratří, aby byli na stráži před působením satanovým v jakékoli formě. Velký odpůrce Boha i člověka dnes jásá,s že se mu podařilo oklamati duše a odvésti jejich prostředky a schopnosti za neškodné cesty. Jejich peněz mohlo být použito k šíření přítomné pravdy, ale místo toho byly vydány na hlásání idejí, nezakládajících se na pravdě. TM 56.2
Jiný příklad
Roku 1845 konal podobné dílo ve státě Massachusetts muž jménem Curtis. Předkládal falešné učení a vplétal do svých teorií věty a výňatky ze Svědectví a uveřejňoval své teorie v časopise „Denní hvězda“. Po léta přinášely tyto výtvory své zkázonosné ovoce a uvalovaly pohanění na Svědectví, která v celkové souvislosti nikdy jeho práce nepodporovala. Můj manžel mu napsal a dotázal se ho, co zamýšlí předkládáním Svědectví, které protkal svými vlastními myšlenkami, podporujícími věci, s kterými my nesouhlasíme. Žádal ho, aby napravil dojem, který jeho dílo vykonalo. Hladce to odepřel a podotkl, že jsou jeho teorie pravdivé a že vidění jen měla potvrdit jeho názory a že je působivě podepřela, ale já že jsem zapomněla rozvést, co by jeho teorie objasnilo. TM 57.1
Od samého počátku díla povstával jeden za druhým v konání tohoto druhu práce a já jsem se musela podejmouti té nepříjemností a převzíti vydání, které by učinilo přítrž těmto lžím. Uveřejňoval své teorie a svedl mnoho duší, ale kéž si Bůh ochrání ovečky Jeho pastvy. TM 57.2
Naléhavě prosím věřící pravdě, aby chodili v jednomyslnosti se svými bratry. Nedávejte světu příležitosti, aby mohl říci, že jsme extrémisté, že jsme nejednotní, že jeden učí to a druhá ono. Vyhněte se rozkolu. Kéž je každý na stráži, kéž je každý připraven, aby byl nalezen hotov k zaplnění trhliny, místo aby stál na hradbách a namáhal se trhlinu udělat. Nechť všichni dbají, aby nevydali pokřiku proti jedinému lidu, který splňuje popis (předpověď) ostatků lidu, zachovávajícího přikázání Boží a mající víru Ježíšovu a vysoko zvedajícího korouhev spravedlnosti v těchto posledních dnech. TM 57.3
Bůh má svůj zvláštní lid, církev na zemi, stojící nade všemi svými schopnostmi a učení pravdy a v hájení Zákona Božího. Bůh má své vyvolené nástroje – muže, které vede, kteří nesli horko a břímě dne a kteří spolupracují s nebeskými nástroji, aby uspíšili království Kristovo na světě. Spojme se všichni s těmito vyvolenými nástroji, abychom byli nakonec nalezeni mezi těmi, kteří mají trpělivost svatých, kteří zachovávají přikázání Boží a mají víru Ježíšovu. TM 58.1
Dopis
Následující dopis byl zaslaný bratru S.:
Hapier, Nový Zéland,
 23. listopadu 1893
„Milý bratře S,
posílám Ti několik řádků. Nesouhlasím s postojem, který jsi zaujal, neboť mě bylo Pánem ukázáno, že právě takovýto postoj zaujmou bloudící. Pavel nás před nimi varoval: ‚Duch pak světlo praví, že v posledních dnech (časích) odvrátí se někteří od víry, poslouchajíce duchů bludných a učení ďábelských.‘ (1 Tm 4,1) TM 58.2
Milý bratře, dovídám se, že zastáváš názor, že jsou Adventisté s. d. Babylonem, že všichni, kdo chtějí býti spasení, musí z něho vyjít. Ty nejsi jediným mužem, kterého ďábel takto svedl. V posledních 40 letech povstal muž za mužem s tvrzením, že ho Pán poslal s tímtéž poselstvím, ale dovol, abych Ti řekla, jako jsem již řekla jim, že poselství, které hlásáš, je jedním ze satanových podvodů, určených k vyvolání zmatků mezi sbory. TM 58.3
Milý bratře, Ty jsi určitě sešel s cesty. Poselství třetího anděla mělo býti hlásáno Babylonu (církvím), oznamovati jeho pád a vyzývati lid, aby z něho vyšel. Totéž poselství má být oznámeno po druhé. ‚Potom pak viděl jsem anděla sestupujícího z nebe, majícího moc velikou a země osvícena byla od slávy jeho. I zkřikl silně hlasem velikým, řka: Padl, padl Babylon ten veliký a učiněn jest příbytkem ďáblů a stráží každého ducha nečistého a stráží všelikého ptactva nečistého a ohyzdného. Nebo z vína hněvu smilství jeho pili všichni národové a králové zemští smilnili s ním a kupci zemští z zboží rozkoší jeho zbohatli. I slyšel jsem jiný hlas z nebe řkoucí: Vyjděte z něho, lidé můj, abyste neobcovali hříchům jeho a abyste nepřijali z j ho ran. Neboť dosáhli hříchové jeho až k nebi a rozpomenul se Bůh na nepravosti jeho.‘ (Zj 18,1-5) TM 59.1
Milý bratře, jsi na omylu, učíš-li, že je církev Adventistů s. d. Babylonem. Bůh Ti nesvěřil nésti žádné takové poselství, satan chce použíti každé duše, ke které si může zjednati přístup, ponoukaje lidi, aby si vytvořili falešné teorie, nebo aby se vydali nesprávnými směry, aby tak mohl vyvolati falešný rozruch a tak odvésti duše od pravého východiska pro tuto dobu. Mám za to, že někteří mohou být oklamáni Tvým poselstvím, poněvadž jsou naplněni zvědavostí a touhou po něčem novém. TM 59.2
Skutečně pociťuji smutek při pomýšlení, že bys měl býti nějakým způsobem oklamán našeptáváním nepřítele, poněvadž ta teorie, kterou zastáváš, není pravdou. Šířením takových myšlenek děláš hanbu sobě i druhým. Nesnaž se falešně vykládat, překrucovat a padělat Svědectví, aby dodal víry nějakému mylnému poselství. Mnozí již šli touto cestou a natropili velkých škod. Když jiní započali hlásat, plní horlivostí znovu a znovu toto poselství, bylo mě ukázáno, že to není pravda. TM 60.1
Vyrozumívám, že taktéž prohlašuješ, že bychom neměli platiti desátky. Milý bratře ‚szuj obuv svou z noh svých.‘ (Ex 3,5) Pán sám promluvil o placení desátků. Pravil: ‚Sneste všecky desátky do obilnice, aby byla potrava v domě mém a zkuste mne nyní v tom, praví Hospodin zástupů, nezotvírám-li vám průduchů nebeských a nevyleji-li na vás požehnání tak, že neodoláte.‘ (Mal 3, 10) Ale když vyslovuje požehnání těm, kdo přinášejí desátky, vyslovuje též zlořečení nad těmi, kdož jich zadržují. Před nedávnem jsem měla přímé světlo od Pána, že mnozí Adventisté olupují Boha o desátky a oběti a bylo jasně odhaleno, že Malachiáš vyložil tento případ tak, jak ve skutečnosti je. Jak by tedy mohl některý člověk i jen pomysliti ve svém srdci, že myšlenka v zadržování desátků a obětí pochází od Pána? Milý bratře, kde jsi jen sešel se stezky? Ach, navrať se opět zpět na stezku správnou a přímou. TM 60.2
Jsme již blízcí konce, ale kdybys byl ty, nebo někdo jiný sveden nepřítelem, abyste stanovili čas Kristova příchodu, konali byste totéž zlé dílo, které přineslo zkázu duší těch, kdo tak činili v minulosti. TM 60.3
Poneseš-li jho Kristovo a jeho břímě, uvidíš, že je množství práce v řadách, ve kterých pracují služebníci Boží – v kázání Krista a Jeho ukřižování. Ale kdokoli by počal hlásati poselství oznamující hodinu, nebo den, nebo rok Kristova příchodu, ten sňal a hlásá poselství, jež mu Pán nikdy nedal. TM 61.1
Bůh má na zemi církev, která je Jeho vyvoleným lidem, zachovávajícím Jeho přikázání. On nevede vloudící se výstřelek, jednoho sem, druhého tam, ale On vede lid. Pravda je posvěcující mocí, avšak církev bojující, není církví vítěznou. Mezi pšenicí se nachází koukol. ‚Chceš-li tedy… vytrháme jej? On pak odpověděl: Nikoli, abyste trhajíce koukol, spolu s ním nevytrhali pšenici..‘ (Mt 13,28-29) Síť evangelia zatahuje nejen dobré ryby, ale právě tak i špatné a jedině Pán ví, které jsou Jeho. TM 61.2
Je naší osobní povinností choditi pokorně s Bohem. Nemáme vyhledávati cizí, nová poselství. Nemáme se domýšleti, že vyvolení Boží, snažící se choditi ve světle, tvoří Babylon. Padlé církve dle jména jsou Babylon. Babylon živí jedovaté teorie, víno bludu. Toto víno hněvu je vytvářeno z falešných učení, takových jako přirozená nesmrtelnost duše, jako věčné trápení bezbožných , popírání preexistence Kristovy před jeho zrozením v Betlémě a hájení a vyvyšování prvního dne týdne nad svatý a posvěcený den Boží. Tyto a jim rovné bludy jsou předkládány světu různými církvemi a takto se naplňuje Písmo, které praví: ‚Nebo z hněvu vína smilství jeho pili všichni národové a králové zemští smilnili s ním a kupci zemští z zboží rozkoší jeho zbohatli.‘ (Zj 18,3) Je to hněv vzniklý z falešného učení a když králové a presidenti pijí toto víno hněvu smilstva jeho, jsou rozpáleni hněvem proti těm, kteří nechtějí souhlasit s falešným a ďábelským kacířstvím, které vyvyšuje nepravý Sabbath a vede lid k pošlapání památného dne Božího – Božího memoriálu. TM 61.3
Padlí andělé na zemi se spolčují se špatnými lidmi. V tomto věku se zjeví antikrist jako pravý Kristus a tehdy bude Zákon Boží plně prohlášen neplatným u všech národů světa. Vzpoura proti svatému Zákonu Božímu dozraje. Ale pravým vůdcem celé této vzpoury je satan, přestrojen za anděla světlosti. Lidé budou oklamání a budou ho vyvyšovat na místo Boží a budou mu prokazovat božskou čest poctu. Ale Všemohoucí zasáhne a vyřkne proti odpadlým církvím, takto spojeným ve vyvyšování satana tento ortel: ‚Protož v jeden den přijdou rány jeho, smrt a pláč i hlad a ohněm spálen bude, nebo silný jest Pán, kterýž jej potupí.‘ (Zj 18,8)“ TM 62.1
*****
Cíl a účel nezáleží jedině v přinášení informací, ani jedině v přesvědčování rozumu. Kázání Slov má promlouvati k rozumu, má předávati vědomostí, ale má činiti více, než toto vše. Slova kazatelova mají zasáhnouti srdce posluchač. – RH Dec. 22, 1904 TM 62.2
2. Upřímné, vážné výstrahy
Články v této části pocházejí ze Special Testimony to Battle Creek Church, 3 (1896).
Nebezpečí zavrhnutí pravdy
Cooranbong, Austrálie,
30. května 1896
Drahý bratře ___,
navrátila jsem se z našich modlitebních dnů. A tu sestoupil na mne Duch zprostředkování a pociťovala jsem potřebu nejvážnějších modliteb za duše v Battle Creeku. Znala jsem jejich nebezpečí. Duch svatý mě zvláštním způsobem přiměl, abych za ně vysílala úpěnlivé prosby. TM 63.1
Bůh není původcem ničeho hříšného. Nikdo by se neměl ostýchat být zvláštním, pakliže to vyžaduje plnění povinností. Činí-li nás vyhýbání hřích zvláštními, tehdy je naše zvláštnost pouze rozlišování mezi čistotou a nečistotou, mezi spravedlností a nespravedlností, máme i my snad činiti totéž? Inspirace nám jasně říká: „Nebudeš následovati davu v činění zla.“ Náš postoj by měl být jasně stanoven: „Já pak a dům můj sloužiti budeme Hospodinu.“ (Joz 24,15) TM 63.2
„Na počátku bylo Slovo, a to Slovo bylo u Boha a to Slovo byl Bůh. To bylo na počátku u Boha. Všecky věci skrze ně učiněny jsou a bez Něho nic není učiněno, což učiněno jest. V Něm život byl a život byl světlo lidí. A to světlo v temnostech svítí, ale tmy ho neobsáhly. Byl člověk poslaný od Boha, jemuž jméno bylo Jan. A Slovo to tělo učiněno jest a přebývalo mezi námi (a viděli jsme slávu Jeho, slávu jakožto jednorozeného od Otce), plné milosti a pravdy.“ (J 1,1-5.14) Kéž by mohl každý, jehož jméno je zapsáno v církevních knihách, pronésti z celého svého srdce tato slova. Členové církve potřebují ze zkušeností znáti, co Duch svatý pro ně učiní… Posvětí to příjemce a bude mu to požehnáním. Je smutné, že se každá duše nemodlí za živý vánek Ducha, neboť neovane-li nás, jsme způsobilí pro smrt. TM 63.3
Máme se modlit za udělení Ducha, jako ozdravujícího prostředku pro hříchem choré duše. Církev potřebuje býti obrácena. Proč bychom se neměli vrhnout před trůnem milosti, jako představitelé církve a prositi se zlomeným srdcem a zkroušeným duchem upřímně a se vší vážností, aby byl Duch svatý vylit na nás s výsosti? Prosme, aby naše studená srdce ožila, až nám bude milostivě udělen, abychom mohli rozeznati, že pochází od Boha a abychom jej s radostí přijali. Někteří jednali s Duchem jako s nezvaným hostem, odmítajíce jej uznati, odvracejíce se od Něho a zatracujíce jej jako fanatismus. TM 64.1
Když Duch Boží zpracovává lidský nástroj, netáže se nás, jak to má dělat, často postupuje neočekávaným způsobem. Kristus nepřišel tak, jak ho Židé očekávali. Nepřišel tak, aby je oslavil jako národ. Jeho předchůdce přišel, aby pro Něho připravil cestu, vybízeje lid, aby se kál ze svých hříchů, aby se obrátili a dali pokřtít. Kristovo poselství znělo: „Přiblížilo se království nebeské. Čiňte pokání a věřte evangelium.“ (Mk 1,15) Židé zamítli přijmouti Krista, poněvadž nepřišel podle jejich očekávání. Názory smrtelných lidí byly pokládány za neomylné, spolehlivé, protože získaly stářím na ctihodnosti. TM 64.2
A takovému nebezpečí je církev vystavena i dnes, že smrtelní lidé budou určovat způsob, jakým má Duch svatý přijíti. Ačkoliv to nebudou chtít přiznat, někteří již tak učinili. A jelikož Duch má přijíti, nikoli aby oslavoval lidi, nebo aby budoval jejich bludné teorie, ale aby káral svět z hříchů a spravedlností a soudu, mnozí se proto od Něho odvrátí. Nejsou svolní dát se zbavit roucha vlastní spravedlnosti. Nejsou ochotni vyměniti si svou vlastní spravedlnost, která je nespravedlností, za spravedlnost Kristovu, která je čistou a nefalšovanou pravdou. Duch svatý nelichotí žádnému člověku, aniž pracuje dle smyslu některého člověka. Smrtelní hříšní lidé nemohou zpracovat Ducha svatého. Když se dostaví jako karatel skrze nějaký lidský nástroj, který si Bůh zvolí, je na místě, aby člověk naslouchal a byl poslušný Jeho hlasu. TM 64.3
Zjevné dílo Ducha svatého
Právě před tím, než Kristus opustil své učedníky, dal jim toto zaslíbení: „Přijměte moc Ducha svatého, přicházejícího na vás a budete mi svědkové v Jeruzalémě i ve všem Judstvu i v Samaří a až do posledních končin země.“ (Sk 1,8) „Protož jdouce, učte všecky národy, křtíce je ve jménu Otce i Syna i Ducha svatého, učíte je zachovávati všecko, což jsem koli přikázal vám. A aj, já s vámi jsem po všecky dny, až do skonání světa.“ (Mt 28,19-20) Pronášeje tato slova vstoupil na nebesa, oblak andělů Jej přijal a doprovázel Ho do města Božího. Učedníci se vrátili do Jeruzaléma, majíce nyní jistotu, že Ježíš je Synem Božím. Jejich víra byla bez mráčku pochyb a oni čekali, připravovali se na modlitbách s pokořením srdce svého před Bohem, dokud se nedostavil křest Duchem svatým. TM 65.1
„A když přišel den padesátý, byli všichni jednomyslně spolu. I stal se rychle zvuk s nebe, jako valícího se větru prudkého a naplnil všechen dům, kde seděli. I ukázali se jim rozdělení jazykové jako oheň, kterýž posadil se na každém z nich. I naplněni jsou všichni Duchem svatým a počali mluviti jinými jazyky, jakž ten Duch dával jim vymlouvati.“ (Sk 2,1-4) V tomto shromáždění byli posměvači, nepoznávajíce dílo Ducha svatého a ti pravili: „Mstem se zpili tito.“ (Sk 2,13) TM 66.1
A stoje Petr s jedenácti, pozdvihli hlasu svého a promluvil k nim: „Muži Židé a všichni, kteříž bydlíte v Jeruzalémě, toto vám známo buď a ušima pozorujte slov mých. Jistě nejsou tito, jak vy se domníváte, zpiti, poněvadž jest teprve třetí hodina na den. Ale totoť jest což jest předpověděno skrze proroka Joele.“ (Sk 2,14-16) Čtěme tento příběh. Pán pracoval svým vlastním způsobem, ale kdyby došlo k takovému projevu mezi námi, kteří se máme dočkati konce světa, neposmívali by se někteří právě tak, jak při této příležitosti? Ti, kdo se nedostali pod vliv Ducha svatého, neznají ho. Takové třídě lidí se zdáli apoštolové opilí. TM 66.2
Svědkové kříže
Po vylití Ducha svatého vycházeli apoštolové jako svědkové, odění božskou výzbrojí, aby vyprávěli podivuhodný příběh o jesličkách a kříži. Byli to skromní a pokorní mužové, ale vykročili s pravdou. Po smrti svého Pána byli bezmocným, zklamaným a zmalomyslněným stádcem, jako ovečky bez pastýře, ale nyní vycházejí jako svědkové pravdy, bez zbraní jedině se Slovem a Duchem Božím, aby slavili vítězství nad každou opozicí. TM 66.3
Jejich Spasitel byl zavržen a zatracen a přibit na potupný kříž. Židovští kněží a zákoníci prohlásili s pohrdáním: „Jiným pomáhal a sám sobě pomoci nemůže. Je-li králem Izraelským, nechť sestoupí z kříže a my mu uvěříme.“ (Mt 27,42) Ale tento kříž, tento nástroj potupy a mučení, přinesl naději a spásu světu. Věřící se sjednotili, jejich beznaděj a vědomí bezmocnosti je opustily. Jejich charakter se změnil a byli jednotní v zajetí křesťanské lásky. Ačkoliv nemajetní, světem pokládáni za pouhé nevědomé rybáře, byli učiněni Duchem svatým svědky pro Krista. Bez úcty světa a jeho uznání, hrdiny víry. Z jejich úst vycházela slova božské výřečnosti a moci, která otřásla světem. TM 67.1
Třetí, čtvrtá a pátá kapitola „Skutků“, podávají zprávy o jejich svědectví. Ti, kteří Spasitele zavrhli a ukřižovali, očekávali, že budou jeho učedníci malomyslní, skleslí, zříkajíce se svého Pána. S údivem naslouchali jasnému, nebojácnému svědectví, vydávanému z moci Ducha svatého. Slova a skutky apoštolů představovaly slova a skutky jejich Učitele a všichni, kdo je slyšeli, říkali: „Učili se od Ježíše a mluví, jako mluvil On.“ (Sk 4,33) TM 67.2
Přední kněží a zákoníci se měli za kompetentní rozhodovat, co apoštolové smějí dělat a čemu učit. Když však všude pokračovali v kázání Ježíše, činili mužové pod vlivem Ducha svatého mnoho toho, co Židé neschvalovali. Bylo zde nebezpečí, že by myšlenky a učení rabínů mohly dojít neúcty. Apoštolové vyvolávali podivuhodné vzrušení. Lid jim přinášel své nemocné a posedlé nečistými duchy do ulic, dav se shromažďoval kol nich a ti, kteří byli uzdraveni, provolávali chválu Bohu a oslavovali jméno Ježíšovo, toho Ježíše, kterého Židé odsoudili, posmívali se Mu, plivali na Něho, korunovali ho trnovou korunou, bičovali a ukřižovali. Tento Ježíš byl povýšen nad kněze a zákoníky, apoštolové dokonce prohlašovali, že vstal z mrtvých. Židovští zákoníci se rozhodli, že toto díle musí býti zastaveno a že také zastaveno bude, neboť dokazovalo, že jsou vinní krví Ježíšovou. Viděli, že se obracejí na víru mnozí. „Vždy více se rozmáhalo množství věřících Pánu, mužů i také žen.“ (Sk 5,14) TM 67.3
Zajímání a žalářovaní apoštolů
„Potom velekněz povstal a všichni, kteří byli s ním (patřící k sektě Saduceů), kteří nevěřili ve vzkříšení.“ Tvrzení apoštolů, že viděli Ježíše po Jeho zmrtvýchvstání a že vstoupil na nebesa, převrátily základní zásady učení Saduceů. To nemělo býti dovoleno. Kněží i zákoníci byli naplněni nevolí a rozhořčením, vztáhli ruce na apoštoly a vsadili je do sprostého vězení. Učedníci nebyli zastrašeni, ani sklíčeni. Připomínali si poslední slova Kristova k ním pronesená: „Kdož by měl přikázání má a ostříhal jich, onť jest ten, kterýž mne miluje. A kdož mne miluje, milován bude od Otce mého a Jáť jej budu milovati a zjevím jemu samého sebe.“ (J 14,21) „Když pak přijde ten Utěšitel, kterého já pošlu vám od Otce, Duch (svatý) pravdy, kterýž od Otce pochází, tenť svědectví vydávati bude o mně. Ano, i vy svědectví vydávati budete, nebo od počátku se mnou jste. Toto mluvil jsem vám, abyste se nezhoršili. Vypovědíť vás ze škol, ano přijdeť čas, že všeliký, kdož vás mordovati bude, domnívati se bude, že tím Bohu slouží. A toť učiní vám proto, že nepoznali Otce, ani mne. Ale toto mluvil jsem vám, abyste, když přijde ten čas, rozpomenuli se na to, že jsem Já předpověděl vám.“ (J 15,26; 16,4) TM 68.1
Kázání protivící se stávajícím naukám
„Anděl Páně v noci otevřel dvéře u žaláře, vyvedl je ven a řekl: Jděte a postavíce se, mluvte lidu v chrámě všecka slova života tohoto.“ (Sk 5,19-20) Zde vidíme, že nesmí být vždy uposlechnuto slov lidí, majících moc i když tvrdí, že jsou učiteli Biblických nauk. Existuje dnes mnoho lidí, kteří se cítí dotčeni a rozhořčení nad tím, že může někdo pozvednouti svého hlasu, aby hlásal myšlenky, lišící se od jejich vlastního názoru na některé body náboženského učení. Nezastávali dlouho svých vlastních myšlenek, jako pravdy? Tak rozumovali kněží a rabíni v dobách apoštolských. Co si jen myslí tito neučení mužové, někteří z nich pouze rybáři, hlásající myšlenky, protivící se učení, kterému učí lid učení kněží a zákoníci? Nemají práva míchat se do základních zásad naší víry. TM 69.1
Ale my vidíme, že Bůh nebeský někdy pověřuje lidi, aby učili tomu, na co je pohlíženo jako na pravý opak stávajícího učení. Poněvadž ti, kteří byli kdysi pokladnicí pravdy, se zpronevěřili své svaté povinnosti, vyvolil Pán jiné, kteří obdrží jasné paprsky Slunce Spravedlnosti a kteří budou zastávati pravdy, které nejsou v souladu s myšlenkami náboženských vůdců. A potom se tito vůdcové ve své zaslepenosti domněle spravedlivě rozhorlí proti těm, kteří odložili hýčkané bajky. Jednají jako lidé, kteří ztratili rozum. Neuváží ani možnost, že snad sami nesprávně chápali Slovo. Nechtějí otevřít oči, aby poznali, že vykládali špatně Písmo a že je zneužívali, že postavili nesprávné teorie, nazývajíce je základním učením víry. TM 69.2
Ale Duch svatý odhalí časem pravdu skrze své vlastní vyvolené nástroje a žádný člověk, ba ani kněz, nebo zákoník, nemá práva říci: „nemusíte veřejně kázat své myšlenky, poněvadž „já jim nevěřím“. Toto báječné „já“ by se mohlo pokusiti o umlčení Ducha svatého. Lidé se mohou pokusiti potlačit je na nějaký čas, nebo je i zabíti, ale to neudělá blud pravdou, nebo pravdu bludem. Vynalézavý duch lidský podporoval v různých směrech vyčítavě náhledy, ale když Duch svatý dá zářiti svému světlu do lidské duše, nerespektuje každý bod výkladu Slova člověkem. Bůh působí na své služebníky, aby mluvili pravdu bez ohledu na to, co lidé za pravdu přijali. TM 70.1
Přítomná nebezpečí
I Adventisté s. d. jsou v nebezpečí, že zavřou oči před pravdou, jaká je v Kristu Ježíši protože odporuje něčemu, co oni přijali za potvrzenou pravdu, ale co Duch svatý učí, že pravdou není. Buďme jen všichni hodně skromní a snažme se co nejvážněji a nejupřímněji vyloučit sebe a vyvyšovat Ježíše. Ve většině náboženských sporů je základem všech nesnází, že „já“ se namáhá získat nadvládu. V čem? Ve věcech, které nejsou vůbec životně důležité, a na něž je pohlíženo jako na takové jedině proto, že jim lidé přikládají důležitost! (Viz Mt 12,31-37; Mk 14,56; L 5,21; Mt 9,3) TM 70.2
Ale sledujme život mužů, které pokládali židovští kněží a zákoníci za tak nebezpečné, poněvadž přinášeli nové a zvláštní učení o téměř každém náboženském předmětu. Příkazu, daného Duchem svatým: „Jděte a postavíce se, mluvte lidu v chrámě všecka slova života tohoto.“ (Sk 5,20) bylo uposlechnuto. „Vešli na úsvitě do chrámu a učili. Přišel pak nejvyšší kněz a ti, kteříž s ním byli, svolali radu a všecky starší synů Izraelských i poslali do žaláře, aby oni byli přivedeni. A služebníci přišedše, nenalezli jich v žaláři. A navrátivše se, vypravovali, řkouce: Žalář zajisté nalezli jsme zavřený se vší pilností a strážné nalezli jsme vně, stojící u dveří, ale otevřevše, žádného jsme tam nenalezli. A když uslyšeli řeči tyto i nejvyšší kněz i úředník chrámu i přední knaží, nerozuměli, co by se to stalo. A přišed kdosi, pověděl jim, řka: Aj, muži, kteréž jste vsázeli do žaláře, v chrámě učí lid. Tehdy odšed úředník se služebníky, přivedli je bez násilí, (nebo se báli lidu, aby nebyli ukamenováni).“ (Sk 5,21-26) Kdyby se byli kněží a zákoníci opovážili jednat dle svého cítění proti apoštolům, bylo by došlo k jinému záznamu, ale anděl Boží bděl nad touto příležitostí, aby oslavil Boží jméno, kdyby se bylo jeho služebníkům stalo nějaké násilí. TM 71.1
Odpověď apoštolů
„A přivedše je, postavili je v radě. I otázal se jich nejvyšší kněz, řka: Zdaliž jsme vám přísně nepřikázali, abyste neučili v tom jménu? A aj, naplnili jste Jeruzalém učením svým a chcete na nás uvésti krev člověka tohoto“ (Sk 5,27-28; viz Mt 23,34-35) „Odpověděl pak Petr a apoštolé, řekli: Více sluší poslouchati Boha, než lidí. Bůh otců našich vzkřísil Ježíše, kterého jste vy zamordovali, pověsivše na dřevě. Toho Bůh, knížete a Spasitele, povýšil pravici svou, aby bylo dáno lidu Izraelskému pokání a odpuštění hříchů. A my jsme svědkové toho, což mluvíme, ano i Duch svatý, kteréhož dal Bůh těm, kteříž jsou poslušní jeho. Oni pak slyševše to, rozlobili se a radili se o to, kterak by je vyhladili.“ (Sk 5,29-33) TM 72.1
Tedy zapůsobil Duch svatý na Gamaliela, farizea, „zákona učitele, vzácného u všeho lidu, který rozkázal, aby na malou chvíli ven vyvedli apoštoly“ (Sk 5,34). Jeho rada zněla: „Dejte pokoj těmto lidem a nechte jich. Nebo jestliže jest z lidí rada tato, aneb dílo toto, rozprchne se. Pakli jest z Boha, nebudete moci toho zakaziti. Abyste snad i Bohu odporní nalezeni nebyli. I povolili jemu.“ (Sk 5,38-40) TM 72.2
Předsudek těch, kteří měli moc
Ale přes podivuhodné zázraky uzdravování nemocných a vysvobození služebníků Božích z vězení, naplňovaly satanské vlastnosti kněze a zákoníky takovými předsudky a takovou nenávistí, že nemohli býti ničím zkroceni. „Povolavše apoštolů, a zmrskavše je, přikázali, aby nemluvili ve jménu Ježíšovu. I propustili je. Oni pak šli z toho shromáždění radujíce se, že jsou hodni učiněni trpěti protivenství pro jméno Pána Ježíše. Na každý den pak nepřestávali v chrámě i po domech učiti a zvěstovati Ježíše Krista.“ (Sk 5,40-42) TM 72.3
Milosrdenství Boží dokázané příkladem
Můžeme viděti, jaké jasné důkazy byly dány kněžím a zákoníkům a jak pevně odolávali Duchu svatému. Ti, kteří si činí nárok na nejvyšší moudrost a zbožnost, mohou se dopustiti nejstrašnějších a pro ně osudných chyb, dovolí-li svému rozumu, aby byl pod vlivem jiné moci a stavěl se proti Duchu svatému. Pán Ježíš představován Duchem svatým, byl přítomen tomuto shromáždění, ale oni Ho nepoznali. Na okamžik pociťovali usvědčování Ducha svatého, že Ježíš je Synem Božím, avšak potlačili usvědčování Ducha a byli ještě zaslepenějšími a zatvrzelejšími, než před tím. I když Spasitele ukřižovali, poslal jim Bůh ve svém milosrdenství další důkazy v díle apoštolů. Znovu je volal ku pokání, dokonce ve strašlivém obvinění apoštolů, že zavraždili Knížete života. TM 73.1
Nebyl to jedině jejich hřích, že vydali na smrt Syna Božího, co je vyřadilo ze spasení, ale i jejich vytrvalost a zavrhování světla a přesvědčování Ducha svatého. Duch, který pracuje v dítkách neposlušnosti, pracoval v nich a vedl je k hanobení mužů, skrze které jim Bůh dával svědectví. Nepřátelství vzpoury se znovu projevilo a zesilovalo se každým dalším odporem proti služebníkům Božím a proti poselství, které měli hlásati. TM 73.2
Odpírání pravdě
Každý nový odpor ztěžuje poddání se. Jako vůdcové lidu, považovali kněží a zákoníci za svou povinnost, hájiti způsob života, jaký vedli. Museli přece dokázati, že mají pravdu. Když se postavili do posice proti Ježíši Kristu, přidával každý nový odpor novou pohnutku k tomu, aby setrvali na staré cestě. Případy jejich opozice musely býti střeženy, jako vzácný poklad. A nenávist a nepřátelství, které tyto činy vyvolaly, soustředily se proti apoštolům. TM 74.1
Duch Boží odhalil svou přítomnost těm, kteří bez ohledu na strach z lidí, nebo jejich přízeň, hlásali pravdu, která byla svěřena. Židé spatřovali v projevu moci Ducha svatého svou vinu – v odmítání jasného důkazu, který jim Bůh seslal, ale přesto nepovolili ve svém bohaprázdném odporu. Jejich zatvrzelost se stávala čím dále tím rozhodnější a zapříčinila záhubu jejich duší. Nebylo to proto, že by nemohli povolili, poněvadž povoliti mohli, ale nechtěli. Nebyli snad jen pro toto jedině vinni, ale nezasluhovali jedině proto hněvu Božího, ale zasloužili si jej proto, že se vyzbrojili charakteristickými známkami satanovými a ve svém odporu ku pokání znovu opakovali vzpouru. Připravovali si sklizeň toho, co zaseli. Bůh nevyhlašuje svůj hněv proti lidem jedině pro hříchy, kterých se dopustili, ale proto, že si volí setrvávati v odporu a ačkoliv mají světlo a známost, opakují hříchy z minula. Kdyby se podřídili, bylo by jim odpuštěno, ale oni jsou rozhodní nepovolit. Svou vzdorovitostí vyzývají Boha. Tyto duše samy se daly satanovi a ten je ovládá podle své vůle. TM 74.2
Jak tomu bylo se vzbouřeními obyvateli předpotopního světa? Když byli zavrhli světlo poselství Noého, zabředli do hříchů hlouběji, než kdykoliv před tím a zdvojnásobili své hnusné zvyklosti. Ti, kteří odmítnou nápravu v přijetí Krista, nenalézají v hříchu ničeho reformujícího. Jejich smýšlení se nese duchem vzpoury a nejsou a nikdy nebudou nutkání k podrobení se. Soud vyřknutý Bohem nad předpotopním světem zněl: nevyléčitelný. Zkázou Sodomy byli obyvatelé nejkrásnější krajiny světa prohlášení za nenapravitelné v hříchu. Oheň a síla s nebes strávila všechny, až na Lota, jeho ženu a dvě dcery. Žena, která nedbala příkazu Božího a pohlédla zpět, obrátila se v solný sloup. TM 75.1
Jakou si Bůh dával práci s národem Židovským, když reptali a vzpouzeli se, porušovali sobotu a každý předpis zákona. Opětovně je prohlašoval za horší, než pohany. Každé pokolení předstihlo v hříchu pokolení dřívější – Bůh připustil, aby šli do zajetí, ale po jejich osvobození byly jeho požadavky zapomenuty. Vše, co předal tomuto lidu, aby si uchoval posvěcení, bylo převráceno a zneužito dle výmyslu vzpurných lidí. Kristus jim řekl ve svém dni: „Však Mojžíš dal vám zákon a žádný z vás neplní zákona.“ (J 7,19) A to byli lidé, kteří se dělali soudci a mravokárci nad těmi, které Duch svatý pudil, aby hlásali lidu Slovo Boží. (Viz J 7,19-23,27-28; L 11,37-52) TM 75.2
Duch svatý má zůstat svobodným
Předčítejte tato Písma lidu. Čtěte pečlivě, slavnostně a Duch svatý vám bude po boku, aby působil na mysl při jejich čtení. Ale neopomeňte čísti tak, aby pravý smysl Slova byl též ve vašem srdci. Mluví-li Bůh skrze mne, budou tato Písma znamenati mnoho pro ty, kteří je uslyší. TM 76.1
Smrtelný člověk by se měl varovati snahy ovládat své bližní a osobovat si tak místo určené Duchu svatému. Nenechávejte lidí v domnění, že je jich výsadou a právem dávati světu to, co mnozí považují za pravdu a zamítat, co by mělo býti dáno, protože to neodpovídá jejich názorům. To jim nepřináleží. Mnohé věci se jasně zjeví jako pravda a nebudou přijatelné pro ty, kteří mají svůj vlastní výklad Písma za jedině správný. Budou muset být změněny mnohé názory, které mnozí přijali jako nezávadné. Takoví lidé jasně dokazují klam a podvod v mnohých směrech, pracují na zásadách, které Slova Boží zavrhují. Celou svou bytostí cítím a poznávám, že jejich skutky nejsou skutky Boží proto, že se domnívají mít moc a právo ovládat své bližní. Bůh jim nedal více práva ovládat druhé, jako nedal druhým právo, aby ovládal je. Ti, kteří si osobují právo ovládat své bližní, berou do svých rukou záležitost, přináležející jedině Bohu. TM 76.2
Takoví lidé by si měli jasně uvědomit, že Duch vycházející z Minneapolis je urážkou Boha. Celá nebesa jsou rozhořčená nad duchem, který po léta je odhalován v našich publikacích v Battle Creeku. Bůh nebude trpěti takovou nepravost. Za tyto věci je navštíví. Je slyšet hlas vyjmenovávajících omyly a prosící ve jménu Páně o rozhodnou změnu. Ale kdo následuje daných instrukcí? Kdo pokořil tak své srdce, aby odložil každý zbytek, každou stopu svého zlého a krutého ducha? Bylo mně vážně uloženo, abych předložila tuto věc lidu tak, jakou skutečně je. Vím, že to nahlédnou. Vím, že kdo čte o této záležitosti, bude nakonec přesvědčen. TM 76.3
*****
Pravé věrné poselství
Hobart, Tasmania,
1. května 1895
Mnozí již odrostli své adventní víře
Jelikož nastala přemíra nepravostí, vychladla láska mnohých. Je jich mnoho, kdo odrostli své adventní víře. Žijí pro svět, pravíce v srdci svém to, co by si přáli, aby nastalo: „Prodlívá Pán můj přijíti“ (Mt 24,48) a bijí spoluslužebníky. Činí tak z téže příčiny jako Kain, když zabil Abela. Abel byl rozhodnut uctívat Boha podle Jeho direktivy. To se však nelíbilo Kainovi. Myslel, že jsou jeho vlastní plány nejlepší a že Pán se s tím spokojí. Kain neuznal ve své oběti svou závislost na Kristu. Myslel, že bylo s jeho otcem Adamem krutě nakládáno, když byl vyhnán z ráje. Myšlenka, že by měl míti tento hřích stále na mysli a obětování krve zabitého beránka, jako vyznání úplné závislosti na moci mimo jeho samého, byla utrpením pro vysokomyslného ducha Kainova. Jelikož byl starší, měl Abel podle jeho mínění následovat jeho příkladu. Když však byla oběť Abelova Bohem přijata, když posvátný oheň strávil oběť, dostoupil hněv Kainův vrcholu. Bůh se snížil, aby mu věc vysvětlil, ale Kain se nechtěl usmířiti s Bohem a nenávidě Abela, poněvadž mu Bůh projevil svou přízeň. Tak se rozhněval, že zabil bratra svého. TM 77.1
Pán je ve sporu se všemi lidmi, kteří říkají ve své nevíře a pochybnosti, že Pán prodlévá přijíti a kteří bijí své spoluslužebníky a jedí a pijí s opilci – pracujíce na těchže zásadách – jsou zpiti, ale nikoli vínem, vrávorají, ale ne pro silný nápoj. Satan ovládl jejich mozek a oni nevědí, oč klopýtli. TM 78.1
Následek odloučení se od Boha
Jakmile se člověk odloučí od Boha a jeho srdce se nenachází pod podmaňující mocí Ducha svatého, probudí se v něm vlastnosti satanovy a počíná utiskovati své bližní. Jeho vliv je opakem pravdy, poctivosti a spravedlnosti. Tento sklon se jeví v našich ústavech, nejen ve vztazích pracovníků mezi sebou, nýbrž v přání, aby mohl jeden ústav kontrolovat a ovládat všechny ostatní ústavy. Mužové, jímž je svěřena velká odpovědnost, ale kteří nemají živého spojení s Bohem, pracovali a pracují navzdory Ducha svatého. Poddávají se témuž duchu jako Chore, Dátan a Abiron a jako Židé za dnů Ježíšových. (Viz Mt 12,22-29.31-37) Bůh znovu a znovu varoval tyto muže, ale oni nedbali a měli odvahu pokračovat stejným životem. TM 78.2
Přečtěme si slova Kristova u Matouše: „Běda vám zákoníci a farizeové, pokrytci, že dáváte desátky z máty a z kopru a z kmínu a opouštíte to, což těžšího jest v zákoně, soud a milosrdenství a věrnost. Tyto věci měli jste činit a onech neopouštět. Tato obžaloba je pronesena jako výstraha všem těm, kteří „zevnitř zajisté zdáte se lidem spravedliví, ale vnitř jste plní pokrytectví a nepravostí.“ (Mt 23,28) Říkají: „Jsme osvobození od všech těchto věcí.“ Říkají též: „Kdybychom byli za dnů otců našich, nebyli bychom účastníci jejich ve krvi proroků.“ Proto praví Ježíš: „Osvědčujete sami proti sobě, že jste synové těch, kteříž proroky zmordovali.“ (Mt 23,30-31) Jaké zde máme naučení, jak hrozné a rozhodné! Ježíš pravil: „Protož aj, já posílám k vám proroky a moudré a učitelé a vy z těch některé zmordujete a ukřižujete a některé z nich bičovati budete v školách svých a budete je honiti z města do města.“ (Mt 23,34) Toto poselství se doslova naplnilo na Židech v jejich zacházení s Kristem a na poslech, které jim Bůh poslal. Chtějí lidé následovat v těchto posledních dnech příkladu těch, které Kristus odsoudil? TM 79.1
Tyto strašlivé předpovědi se dosud plně nevyjevily, ale jestliže Bůh šetří jejich životy a oni živí téhož ducha, který vyznačoval jejich působení před shromážděním v Minneapolis i po něm, pak se plně ztotožňují se skutky těch, kteří zavrhli Krista, když byl na této zemi. TM 79.2
Nebezpečí posledních dnů visí nad našimi hlavami. Satan se ujímá vlády nad každou duší, která se se vší rozhodností nepoddává vládě Ducha Božího. Někteří živí nenávist proti mužům, kterým Bůh svěřil zvláštní poselství tomuto světu. Započal i své ďábelské dílo v Minneapolis. Později, když viděli a cítili působení Ducha svatého, dosvědčujícího, že ono poselství bylo od Boha, nenáviděli je ještě více, poněvadž bylo svědectvím proti nim. Nedovedli pokořiti svých srdcí a káti se, nedovedli dáti Bohu slávu a nedovedli se zastati pravdy. Pokračovali ve svém vlastním duchu naplnění závistí, žárlivostí a podezříváním tak, jak činili Židé. Otevřeli svá srdce nepříteli Boha i člověka. A tito mužové zaujímali postavení důvěry a formovali dílo dle vlastní podoby, jak jen jim bylo možno. … TM 79.3
Výzva ku pokání
Ti, kteří jsou nyní prvními, kdo byli nevěrní věci Boží, budou brzy posledními, nebudou-li se káti. Nepadnou-li spěšně na skálu a nebudou-li rozražení a znovuzrození, budou pokračovat v hýčkání ducha, kterého dosud hýčkali. Nerozeznali sladkého hlasu milosti. Biblické náboženství, v soukromí i na veřejnosti, patří u nich minulosti. Horlivě vytáhli proti nadšení a fanatismu (vášeň). Víra, volající k Bohu, aby zmírnil lidské utrpení, víra, kterou Bůh uložil vyznávati svému lidu, tato víra je nazývána fanatismem. Ale je-li na této zemi něco, co by nadchlo člověka posvěcenou horlivostí, je to pravda, která je v Kristu Ježíši. Je to veliké, velkolepé dílo vykoupení. Je to Kristus, učiněný nám moudrostí, spravedlností, posvěcením a vykoupením. TM 80.1
Bůh často ve své prozřetelnosti oznámil, že nic menšího, než zjevená pravda Slova Božího, může odvrátit člověka od hříchu, nebo zachovati ho od přestupků. Toto slovo, které zjevuje trestnost hříchu, má moc nad lidským srdcem, má moc učiniti člověka spravedlivým a takovým ho uchovati. Pán pravil, že Jeho Slovo má býti studováno a posloucháno. Má býti převedeno do praktického života. Toto Slovo je tak neměnitelné, jako charakter Boží – totéž včera, dnes i na věky. TM 80.2
Pravé vnuknutí, nadšení
Je-li vůbec něco na našem světě, co by mohlo inspirovat (vnuknutí) nadšení, je to kříž golgotský. „Pohleďte, jakou lásku dal nám Otec, totiž, abychom synové Boží slouli. Protož svět nezná nás, že jeho nezná.“ (1 J 3,1) „Nebo tak Bůh miloval svět, že Syna svého jednorozeného dal, aby každý, kdož věří v Něho, nezahynul, ale měl život věčný.“ (J 3,16) Kristus má býti přijat, má býti v Něho uvěřeno a má býti vyvýšen. Toto má býti předmětem rozhovoru – drahocennost a vzácnost Krista. TM 81.1
Pravda má býti nastolena na trůn v našem srdci
V Battle Creeku je třída lidí, majících pravdu vštípenou do srdce. Je to pro ně mocí Boží ku spasení. Ale není-li pravda nastolena na trůně srdce a nenastane-li rozhodný přechod ze tmy do světla, ti, kteří nesou posvěcenou odpovědnost, jsou služebníky temna, slepí vůdcové slepých. „Jsou oblakové bez vody, jimiž vítr sem i tam točí, stromové uvadlí, neužiteční, dvakrát mrtví a vykořenění.“ (Ju 12) Bůh požaduje, aby každá duše, vzývající Jeho jméno, měla pravdu ve svém srdci. Doba, ve které žijeme, toho vyžaduje. Věčnost toho vyžaduje. Čisté náboženství toho vyžaduje. TM 81.2
Světské radovánky
Společenské zábavy
(Special Testimony to Battle Creek Church, 25-32 [1896].)
Zatím, co bylo tolik strachu a rozrušení a nadšení ve službě Boží, projevuje se nadšení i po jiné stránce, která se zdá mnohým zcela zamlouvat. Poukazují zde na společenské zábavy pořádané mezi naším lidem. Tyto příležitosti zabírají příliš mnoho času a pozornosti lidu, který vyznává, že je služebníkem Božím. Ale směřují tyto schůzky k oslavení Jeho jména? Byl Ježíš pozván, aby jim předsedal? Společenský styk může býti v nejvyšší míře užitečný a poučný, plane-li v srdci těch, kdož se scházejí, láska k Bohu, schází-li se, aby si sdělovali myšlenky o Slově Božím, nebo, aby pojednávali o způsobech, jak šířit dílo Boží a aby činili dobře svým bližním. Není-li nic řečeno, nebo konáno, co by zarmucovalo Ducha svatého, ale je-li považován za vítaného hosta, pak je Bůh uctíván a ti, kteří se scházejí, budou občerstvení a posílení. „Tehdy ti, kteříž se bojí Hospodina a slyšel a psána je kniha pamětná před ním pro ty, kteříž se bojí Hospodina a myslí na jméno Jeho. Tiť budou, praví Hospodin zástupů, v den, kterýž já učiním, mým klenotem.“ (Mal 3,16-17) TM 82.1
Ale v Battle Creeku se konají společenské schůzky zcela rozdílného charakteru, společenské zábavy, které jsou potupou našich zřízení a naší církve. Povzbuzují pýchu v odívání, pýchu zjevu a vystupování. Spokojenost sama se sebou, rozpustilost a laškování. Satan je přijímán jako vážený host a zmocňuje se těch, kdo chrání a podporují tyto schůzky. Byl poskytnut pohled na jednu takovou společnost, kde byli shromáždění takoví, kteří hlásají, že věří pravdě. Jeden z nich seděl u hudebního nástroje a vyluxoval z něj takové písně, že strážní andělé plakali. Panovalo zde veselí, hrubý smích, přemíra nadšení i jakýsi druh inspirace, ale veselí bylo takové, jaké jedině satan je sto vyvolati. Je to nadšení a poblouznění, za které by se hanbil každý, kdo miluje svého Boha. Připravuje účastníky na nesvaté myšlenky a činy. Mám důvod, abych věřila, že někteří, kdož měli účast na této scéně, ze srdce se káli z této hanebné hry. TM 82.2
Význam takových schůzek
Bylo mně předvedeno mnoho takových schůzek. Viděla jsem veselí, přehlídku šatstva, osobní ozdoby. Všichni se chtějí skvíti, všichni se oddávají veselí, bláhovému žertování a povykování, hrubým lichotkám a hlučnému smíchu. Oči jim svítí, tváře hoří, svědomí spí. Snaží se ze všech sil, aby v jídle, pití a hlučnosti zapomněli na Boha. Radovánky jsou jejich zájmem. Celá nebesa přihlížejí, vidí a slyší všechno. TM 83.1
Sport, jízdy na kole
Obraťme se k jiné scéně. V ulicích města se sešla parta, aby závodila na kole. V této společnosti jsou též takoví, kteří se hlásí k Bohu a Ježíši Kristu, kterého On poslal. Ale kdo by si pomyslil, přihlížeje tomuto vzrušujícímu závodění, že ti, kteří se takto staví na obdiv, jsou následovníci Kristovi? Kdo by se jen domníval, že některý z této party cítí potřebu Krista? Kdo by si pomyslil, že uznávají cenu svého času a své tělesné síly za dary od Boha, které jim svěřil, aby je uchovali pro Jeho službu? Kdo pomýšlí na nebezpečí úrazu, nebo že by smrt mohla býti výsledkem jejich divoké štvanice? Kdo prosil Ježíše o Jeho přítomnost, kdo prosil o ochranu andělů strážných? Je Bůh oslavován tímto představením? Satan hraje hru o život a těmito dušemi a raduje se z toho, co vidí a slyší. TM 83.2
Profanace náboženství
Kdysi upřímný křesťan, vstoupivši na dráhu tohoto sportu, nalézá se na šikmé ploše. Opustil sféru prosycenou životodárnou atmosférou nebes a ponořil se do atmosféry mlhy a temnoty. Je možné, že některý pokorný věřící je přemluven, aby se připojil k tomuto sportu. Ale udržuje-li spojení s Kristem, nemůže svým srdcem bráti účast na tomto vzrušujícím sportu. Slova, která slyší, nejsou duševně spřízněna, poněvadž nejsou slova Kananejských. Mluvící nepodávají důkaz, že naladili své srdce na melodii nebes. Ale je zde pochybný důkaz, že je na Boha zapomenuto. Není to v žádné jejich myšlence. Tyto zábavy a schůzky, tento vzrušující sport, pořádaný těmi, kdo vyznávají Krista, je profanací náboženství a jména Božího. TM 84.1
Podvodné dílo satanovo
Obsah a smysl rozhovoru odhaluje poklad srdce. Povrchní, všední rozhovor, slova lichocení, bláhové vtipkování pronášené, aby byl vyvolán smích, kdo si libují v takových hovorech a trpí je, čachrují s jeho majetkem. Ti, kdo slyší tyto věci, mají podobný dojem, jaký měl Herodes, když před ním tančila dcera Herodiady. Všechno toto chování je zapisováno do knih nebeských a ukáže se v posledním velikém dni všem viníkům v pravém světle. A všichni v nich rozeznají podvodné a svůdnické působení ďáblovo, přivádějící je na širokou cestu a bránu k jejich zkáze. TM 84.2
Vyznávající křesťané jako vnadidlo satanovo
Satan zmnohonásobil své úklady v Battle Creeku. Vyznávající křesťané, kteří jsou povrchního charakteru a mají dostatečné náboženské zkušenosti, jsou svůdcem používáni jako jeho vnadidlo. Tato třída lidí je vždy hotova scházeti se pro zábavu, nebo sport a jejich vliv přitahuje druhé Mladí mužové a mladé ženy, snažící se býti křesťany podle vzoru Bible, jsou přemlouvání, aby se účastnili schůzek a jsou vtahováni do arény. Neradili se na modlitbách o Božím měřítku, aby poznali, co pravil Ježíš o ovoci, které má nést křesťanský strom. Nepoznávají, že tyto podniky jsou ve skutečnosti satanovou hostinou připravenou, aby zabraňovala duším přijetí pozvání na svatební hostinu Beránkovu, zabraňuje jim, aby přijali bílé roucho charakteru, které jest spravedlnost Kristova. Jsou zmatenými, nevědouce, co by měli dělat, aby to bylo pro ně, jakožto pro křesťany správné. Nechtějí býti pokládáni za zvláštní a jsou přirozeně nakloněni následovat příkladu druhých. Tak se dostávají pod vliv těch, kteří nikdy nepocítili dotek Boží na svém srdci a mysli. TM 85.1
V těchto vzrušujících schůzkách, strhována kouzlem a vášní lidského vlivu, není mládež nikdy pečlivě poučena o poslušnosti Zákona Božího a cítí se přitahována k těm, jejichž výchova byla omylem a jejichž náboženské zkušenosti jsou podvodem. Zaprodává se do doživotního otroctví. Po celý svůj život musí se cítit tísněna spolkem a mělkým, povrchním charakterem člověka, žijícího pro podívanou, ale nemajícího cenné vnitřní ozdoby poddajného a pokojného ducha, majícího velkou cenu před tváří Boží. Když se dostaví nemoc a smrt k těm, kteří žili jen svému potěšení, poznají, že se nezásobili olejem v nádobách svých lamp, že jsou krajně nezpůsobilí ukončiti historii svého života. Tak tomu je a bude tomu i nadále. TM 85.2
Tážeme se těch, jímž se dostalo v Battle Creeku velkého světla: Ztratila pravda Boží svůj vliv na duši? Zakalilo se jasné zlato? Co je příčinou tohoto fanatismu a nadšení? Strašlivá odpovědnost spočívá na světáckých, sobeckých rodičích, neboť hřích je u jejich dveří. Oč by bylo prospěšnější, kdyby byly školní budovy daleko od města a oddělené od tak rozlehlého sídliště vyznávajících světitelů Soboty! TM 86.1
Politováníhodné přesvědčení získává půdu
Ve světě získává půdu přesvědčení, že hlásné trouby Adventistů s. d. vydávají nejistý zvuk, že kráčí po stezkách lidí světských. V Battle Creeku se odklánějí rodiny od Boha uzavíráním svatebních svazků s takovými, kteří nemají lásky k Bohu, s takovými, kteří žijí frivolním životem, s takovými, kteří se nikdy necvičili v sebezapření a kteří neznají ze zkušenosti, co to znamená být spolupracovníky Božími. Falešná fráze křesťanství jsou přijímány a učeny, což vrhá duše do klamu a omylů. Lidé chodí ve světle jisker svého vlastního vzplanutí. Duše milující a bojící se Boha se nesníží na úroveň světa, vyhledáváním marnivých a bezcenných společností. Nedají se okouzliti neobrácenými muži, ani ženami. Zastanou se Ježíše a potom se jich Ježíš zastane. TM 86.2
Nepoctivé obchodování
Někteří z nich, kteří pravdu znají, ale nežijí podle ní, šlapají ve svých obchodních záležitostech po Zákoně Božím. Neměli bychom se s takovými důvěrně stýkat, abychom nepochytili jejich ducha a nepodíleli se pak na jejich záhubě. Když mluvil patriarcha Jákob o jistých činech svých synů, na které pohlížel s hrůzou, zvolal: „Do tajné rady jejich nevcházej duše má, k shromáždění jejich nepřipojuj se slávo má.“ (Gn 49,6) Cítil, že jeho vlastní čest byla by pokažena, kdyby se spojil s hříšníky v jejich počínání. Pozvedá signál nebezpečí, aby varoval nás před takovým společenstvím, abychom se nestali účastní jejich zlých činů. Duch svatý vyslovuje skrze apoštola Pavla podobné varování. „Neobcujte se skutky neužitečnými tmy, ale raději je trescete.“ (Ef 5,11) TM 87.1
Správný postoj křesťana
Věčný Bůh stanovil dělící čáru mezi svatými a hříšníky, mezi obrácenými a neobracenými. Tyto dvě třídy lidí nezapadají do sebe nerozeznatelně, jako barvy duhy. Jsou tak jasné – oddělené jako poledne a půlnoc. TM 87.2
Ti, kteří hledají spravedlnost Kristovu, budou trvati na myšlenkách velkého spasení. Bible zásobuje jejich duše výživným pokrmem. Přemýšlí o vtělení Kristově, o velké oběti přinesené, aby byli zachráněni před zahynutím, aby se jim dostalo odpuštění, pokoje a věčné spravedlnosti. Duše je zapálena těmito velkými a povznášejícími myšlenkami. Svatost a pravda, milost a spravedlnost zaměstnávají jejich mysl. Vlastní „já“ zmírá a Kristus žije ve svých služebnících. Při studování Slova hoří jejich srdce, jako hořelo srdce oněch dvou učedníků na cestě do Emaus, když Kristus s nimi kráčel a otvíral jim Písma o sobě samém. TM 87.3
Jak málo je těch, kteří si uvědomují, že neviděn kráčí Kristus po jejich boku. Jak mnozí by byli zahanbeni, kdyby uslyšeli Jeho hlas k sobě promlouvat a kdyby věděli, že slyšel jejich bláhový, všední rozhovor. A jak opět by srdce mnohých hořela svatou radostí, kdyby jen viděli, že je jejich Spasitel po jejich boku, že je obklopuje svaté ovzduší jeho přítomnosti a oni by se sytili chlebem života. Jak by byl Spasitel potěšen, kdyby slyšel své následovníky rozmlouvat o svém vzácném učení a kdyby viděl, že mají zalíbení ve svatých věcech. Když se pravda usídlí v srdci, není zde již místa pro kritizování služebníků Božích, nebo pro vyhledávání chyb a slabin v poselství, které On posílá. Čím je srdce naplněno, tím ústa přetékají. Nemůže to býti potlačeno. Věci, jež Bůh připravil pro ty, kteří Ho milují, budou tvořiti látku jejich rozhovorů. Láska Kristova je v duši studnicí živé vody, prýštící do života věčného, vysílající živé proudy, přinášející život a radost všude, kamkoliv tekou. TM 88.1
Zavržení světla
(Special Testimony to Battle Creek Church, 33-42 [1896].)
Bůh praví svým služebníkům: „Volej vším hrdlem, nezadržuj, jako trouba povyš hlasu svého, a oznam lidu mému převrácenost jejich a domu Jákobovu hříchy jejich.“ (Iz 58,1) Ale když jasné, ostré svědectví vychází ze rtů puzení Ducha Božího, přijímají je mnozí s opovržením. Jsou mezi námi takoví, kteří říkají svými skutky, když ne i slovy: „Říkají vidoucím: Nemívejte vidění, prorokům: Neprorokujte nám toho, což pravého jest, mluvte nám pochlebenství, prorokujte oklamání. Sejděte s cesty, svozujte od stezky, nechať se vzdálí od tváří naší Svatý Izraelský. Protož takto praví Svatý Izraelský: Proto, že pohrdáte Slovem tím a doufáte ve lsti a v převrácenosti a spoléháte na ni, z té příčiny bude vám tato nepravost jako zeď tržená padající a vydutí na zdi vysoké, jejíž brzké a náhlé bývá oboření… Nebo tak řek Panovník Hospodin, Svatý Izraelský.“ „Obrátíte-li se a spokojíte-li se, zachování budete. V utišení se a v doufání bude síla vaše. Ale nechcete.“ (Iz 30,10-13.15) TM 89.1
Potřeba očištění srdce
Táži se těch, kteří jsou v odpovědných postaveních v Battle Creeku: Co to děláte? Obrátili jste se k Pánu zády a nikoli tváří. Je zapotřebí očistiti srdce, cítění, náklonnosti, slov týkajících se stávajících předmětů: Pána Boha, věčnosti, pravdy. Jaké poselství má býti hlásáno v této době? Je to poselství třetího anděla. Ale tímto světlem, které má naplniti všechnu zemi slávou, je opovrhováno mnohými, kteří tvrdí, že věří přítomné pravdě. Dbej toho, jak si s ním počínáš. Zuj obuv s noh svých, neboť jsi na posvátné půdě. Chraň se, abys byl shovívavý vlastnostem satanovým a uváděl v potupu projevy Ducha svatého. Nevím, ale někteří šli již nyní příliš daleko, aby se mohli navrátit a činit pokání. TM 89.2
Sdělování světla
Předkládám pravdu. Duše milující Boha, věřící v Krista a horlivě se chápající každého paprsku světla, uvidí světlo a budou se z pravdy radovat. Budou dále předávat světlo. Porostou ve svatosti. Ti, kteří přijímají Ducha svatého, pocítí mrazivé ovzduší, obklopující duše druhých, kteří si necení těchto velikých a vznešených skutečností a proti nim brojí. Cítí, že stojí v radě bezbožných, lidí stojících na cestě hříšníků a sedících na stolici posměváčků. TM 90.1
Slovo Boží mluví pravdu, nikoli lež. Není ničím nuceným, ničím extrémním, ničím přemrštěným. Musíme je přijímati jako Slovo Boha živého. Z poslušností k tomuto Slovu má církev povinností, kterým nedostála. Nemají opouštěti vykázaného stanoviště, ale ve zkouškách a pokušeních mají se ještě silněji opříti o Boha. Musí býti čeleno těžkostem, ale lid Boží musí se jako jeden muž ukázati dorostlým všem okolnostem. Máme povinnosti k církvi a k našemu Bohu. TM 90.2
Duch Boží opouští mnoho duší ze svého lidu. Mnozí vykročili na temné, tajné stezky a někteří se již nevrátí. Budou dále klopýtati do vlastní záhuby. Pokoušeli Boha, zavrhli světlo. Všechny důkazy, které jim byly dány, přijali, ale nedbali jich. Zvolili si raději temnotu, než světlo a poskvrnili své duše. Žádný člověk, ani žádná církev nemohou se spolčovati s třídou lidí, milujících radovánky a přitom se domnívat, že oceňují bohaté proudy, které seslal Pán těm, kteří mají prostou víru v Jeho Slovo. Svět je poskvrněn a zkažen, jako byl za dnů Noé. Jediným záchranným prostředkem je víra v pravdu – přijetí světla. Avšak mnoho jich naslouchalo pravdě, mluvené působením Ducha svatého, ale nejen, že odmítli přijmouti poselství, oni světlo nenáviděli. Tito lidé mají svůj podíl na zkáze duší. Postavili se mezi světlo nebem seslané a mezi lidi. Pošlapali Slovo Boží a vzdorují Jeho svatému Duchu. TM 90.3
Volám k lidu Božímu, aby otevřel oči. Schvalujete-li, nebo vykonáváte-li rozhodnutí mužů, o kterých víte, že nejsou v souladu s pravdou a spravedlností, oslabujete svou vlastní víru a ztrácíte zalíbení ve spojení s Bohem. Jako byste slyšeli hlas, volající k Jozue: „Proč jsi padl na tvář svou? Zhřešil Izrael, tak že smlouvu mou přestoupili, kterouž jsem jim přikázal… Věc proklatá jest uprostřed tebe, Izraeli.“ „Nebuduť více s vámi, leč vyhladíte prokletí to z prostředku sebe.“ (Joz 7,10-13) Kristus prohlašuje: „Kdo neshromažďuje se mnou, rozptyluje.“ (Mt 12,30) TM 91.1
Poselství o ospravedlnění z víry
Pán poslal ve svém velkém milosrdenství to nejcennější poselství svému lidu skrze staršího Waggenera a Jonese. Toto poselství mělo co nejdůrazněji hlásat světu vyvýšeného Spasitele, oběť za hříchy celého světa. Představovalo ospravedlnění skrze víru v bezpečí, (jistotu), vybízelo lid ku přijetí všech přikázání Božích. Mnoho jich ztratilo pohled na Ježíše. Měli míti upřený zrak na Jeho božskou osobu, na Jeho zásluhy a na Jeho nezměnitelnou lásku k lidské rodině. Všechna moc je dána do Jeho rukou, aby mohl rozdělovat bohaté dary lidem a propůjčovati neocenitelný dar své vlastní spravedlnosti bezmocným lidským nástrojům. Toto je poselství, které Bůh přikázal nésti světu. Je to poselství třetího anděla, které má býti hlásáno mocným hlasem a doprovázeno vylitím Jeho Ducha ve velkém měřítku. TM 91.2
Vyvýšený Spasitel se má zjeviti ve svém účinném díle jako zabitý Beránek, sedící na trůně, aby uděloval nedocenitelná požehnání Smlouvy, v jejíž prospěch zemřel, aby tak zaplatil za každou duši, věřící v Něho. Jan nemohl vyjádřiti tuto lásku slovy, je příliš hluboká, příliš široká (obsáhlá), vyzývá lidstvo, aby k ní vzhlíželo. Kristus oroduje za svou církev v nebeských dvorcích, prose za ty, za které zaplatil výkupní cenu svou krví. Staletí a ani celé věky nemohou nikdy zmenšiti účinnost této smírčí oběti. Poselství evangelia o jeho milosti mělo býti neseno církvi v jasných a zřetelných liniích, aby svět nemohl již říkati, že adventisté s. d. sice hlásají Zákon, ale neučí Krista a nevěří v Něho. TM 92.1
Účinnost krve Kristovy měla býti lidu představena s Boží živostí a mocí, aby se jejich víra mohla uchopiti jejich zásluh. Tak, jako kropil velekněz teplou krví slitovnici, zatím co libě vonící oblak kadidla stoupal před Boha, tak i když my vyznáváme své hříchy a dovoláváme se účinnosti smírčí krve Kristovy, stoupají naše modlitby k nebesům s libou vůni zásluh charakteru našeho Spasitele. Přes naši nehodnost máme si stále připomínat, že je zde někdo, kdo může sejmouti hříchy a spasiti hříšníka. Bůh shladí každý hřích, jemu vyznaný se srdcem zkroušeným. Touto vírou církev žije. Jako byl na poušti Mojžíšem had vyvýšen a každý, ohnivým hadem uštknutý vyzván, aby naň pohlédl a živ byl, tak musí býti vyvýšen Syn člověka, aby „kdo v Něj věří, nezahynul, ale měl život věčný“ (J 3,16). TM 92.2
Dokud nedá hříšník ve svém životě přednost vzhlížení na vyvýšeného Spasitele a nepřijme vírou zásluhy, na které má nárok, nemůže býti o nic více zachráněn než Petr, který nemohl kráčeti po vlnách, když neupíral svůj zrak pevně na Ježíše. Nuže, satanovým rozhodným úmyslem je, zacloniti pohled na Ježíše a přimět lidi, aby vzhlíželi k člověku, aby důvěřovali člověku a aby byli vedeni k očekávání pomoci od člověka. Po léta vzhlížela církev k člověku a očekávala mnoho od člověka, ale nevzhlížela k Ježíši, ve kterém jsou soustředěny naše naděje na život věčný. Proto dal Pán Ježíš svým služebníkům svědectví, představující víru tak, jak jest v Ježíši a to je poselství třetího anděla v jasných zřetelných slovech. Janova slova musí býti hlásána lidem Božím, aby všichni mohli poznati světlo a mohli ve světle choditi: „Kdož shůry přišel, nade všecky jest, kdož jest z země, zemský jest a zemské věci mluví. Ten, který z nebe přišel, nade všecky jest. A což viděl a slyšel, toť svědčí, ale svědectví jeho žádný nepřijímá. Kdož přijímá svědectví jeho, zpečetil to, že Bůh pravdomluvný jest. Nebo ten, kteréhož Bůh poslal, Slovo Boží mluví, nebo Jemu ne v míru dává Bůh Ducha. Otec miluje Syna a všecko dal v ruku Jeho. Kdož věří v Syna, má život věčný, ale kdož jest nevěřící Synu, neuzříť života, ale hněv Boží zůstává na něm.“ (J 3,31-36) TM 93.1
Toto jest svědectví, které musí jíti po celém světě. Představuje Zákon a evangelium spojené v dokonalý celek. (Viz Římanům 5. kapitolu a Jan 3,9 až do konce kapitoly). Toto drahocenné poselství bude vtisknuto do srdce, které je otevřené pro jeho přijetí. „Začátek tvého učení osvěcuje a vyučuje sprostné rozumnosti.“ (Ž 119,130) – ty, kteří jsou zkroušeného srdce. „Kteříž pak koli přijali jej, dal jim moc syny Božími býti, těm, kteříž věří ve jméno Jeho.“ (J 1,12) Tito nemají víru pouze dle jména, pouhou teorii pravdy, zákonité náboženství, ale oni věří v úspěch, cíl, přivlastňujíce si nejdražší dary Boží. Prosí o dary, aby mohli dávati druhým. Oni mohou říci: „Z plnosti jeho my všichni vzali jsme a to milost za milost.“ (J 1,16) TM 94.1
„Kdož nemiluje, nezná Boha, nebo Bůh láska jest. V tomť zjevená jest láska Boží k nám, že Syna svého, toho jednorozeného poslal Bůh na svět, abychom živí byli skrze Něho. V tomť jest láska, ne že bychom my Boha milovali, ale že on nás miloval a poslal Syna svého, oběť slitování za hříchy naše. Nejmilejší, poněvadž tak Bůh miloval nás, i my máme jedni druhé milovati. Boha nikdy žádný nespatřil, ale milujeme-li jedni druhé, Bůh v nás přebývá a láska jeho dokonalá jest v nás. Potomť poznáváme, že v Něm přebýváme a On v nás, že z Ducha svého dal nám.“ (1 J 4,8-13) TM 94.2
Boží poselství pro přítomnou dobu
Bůh má v úmyslu, aby se právě toto poselství, které dal svým služebníkům, dokonale v srdcích a myslích každého lidského prostředníka. Život církve záleží v neustálém milování Boha nade vše a v milování bližního jako sebe samého. Existovala jen malá láska k Bohu, nebo k člověku a Bůh dal svým poslům právě tolik – kolik lid potřeboval. Ti, kdo přijali poselství, byli bohatě požehnáni, neboť viděli jasné paprsky slunce spravedlnosti a v jejich srdcích vzklíčil život a naděje. Vzhlíželi ke Kristu, jehož věčné ujištění zní: „Neboj se.“ (Zj 1,17) Jelikož já jsem živ, budeš i ty žíti. Věřící používají krve neposkvrněného Beránka Božího pro vlastní srdce. Pohlížejíce na velký předobraz, můžeme říci: „Kristus jest, kterýž umřel i z mrtvých vstal a kterýž i na pravici Boží jest, kterýž i oroduje za nás.“ (Ř 8,34) Slunce spravedlnosti září do našich srdcí, aby nám ukázalo slávu Ježíše Krista. O působení Ducha svatého praví: „Onť mne oslaví, nebo z mého vezme a zvěstuje vám.“ (J 16,14) Žalmista praví: „Vyčisť mne yzopem a očistěn budu, umej mne a nad sníh bělejší budu. Srdce čisté stvoř mi, ó Bože a ducha přímého obnov u vnitřnostech mých. Nezamítej mne od tváří své a Ducha svatého svého neodjímej ode mne. Navrať mi radost spasení svého a duchem dobrovolným utvrď mne. I budu vyučovati přestupníky cestám tvým, aby hříšníci k tobě se obraceli.“ (Ž 51,9.12-15) TM 95.1
Pán si přeje, aby tato velká témata byla probádána v našich církvích. Kdyby umožnil každý člen církve přístup Slovu Božímu, dalo by světlo a porozumění prostým duším. „Kdo jest mezi vámi, ježto se bojí Hospodina, poslouchej hlasu služebníka jeho. Kdo jest, ježto chodí v temnostech a nemá žádného světla, doufej ve jméno Hospodinovo a spolehni na Boha svého. Aj, vy všichni, kteříž zaněcujete oheň a jiskrami se přepasujete, choďtež v blesku ohně svého a v jiskrách, kteréž jste roznítili. Od ruky mé toto se vám stane, že v bolestech ležeti budete.“ (Iz 50,10,11) (Viz Iz 29,13-16.18-21) „Takto praví Hospodin: Nechlub se moudrý v moudrosti své, aniž se chlub silný v síle své, aniž se chlub bohatý v bohatství svém. Ale v tom ať se chlubí, kdo se chlubí, že rozumí a zná mne, že já jsem Hospodin, kterýž činím milosrdenství, soud i spravedlnost na zemi, nebo v těch věcech libost mám, dí Hospodin.“ (Jr 9,23-24) TM 95.2
V nižádné době neprojevoval Pán svou velkou milost svým vyvoleným tak dokonale, jako v těchto posledních dnech, kdy jeho Zákon je tak přestupován. „Mělť jest Hospodin libost v něm pro spravedlnost svou, zvelebil jej zákonem a slavného uřinil“ (Iz 42,21) Co praví Pán o svém lidu? „Že pak lid tento obloupený jest a potlačený, jehožto mládence, což jich koli, jímají a do žaláře skrývají, že jsou dáni v loupež, aniž jest, kdo by vytrhl, v rozchvátáni, aniž jest, kdo by řekl: Navrať se zase.“ (Iz 42,22) Toto jest proroctví, jež se naplní. (Viz Iz 43) TM 96.1
Výstraha proti znevážení poselství Božího
Chtěla bych varovati ty, kteří po léta odporovali světlu a hýčkali ducha opozice. Jak dlouho ještě budete nenávidět a zavrhovat poselství Boží spravedlnosti? Bůh jim dal své poselství. Hlásají Slovo Páně. Kyne vám spása, ale jedině skrze zásluhy Ježíše Krista. Milost Ducha svatého je vám opětovně nabízena. Světlo a moc shůry jsou v přemíře vylévány do vašeho středu. Byly dány důkazy, že všichni budou moci poznati, koho Pán uznává za svého služebníka. Ale zde jsou též takoví, kteří zavrhují muže i poselství, které tito nesou. Posmívají se jim, že jsou fanatikové, extrémisté a blouznivci. Dovolte, abych vám předpověděla: Jestliže spěšně nepokoříte srdcí svých před Bohem a nevyznáte své hříchy, kterých je mnoho, uvidíte, až již bude příliš pozdě, že jste bojovali proti Bohu. Skrze usvědčování Ducha svatého uvidíte, že jsou tito mužové, proti nimž jste mluvili, jako symboly, jako svědkové Boží. Potom byste rádi dali celý svět, kdybyste mohli odčiniti, vykoupiti minulost a kdybyste mohli býti právě tak horlivými muži, vedenými Duchem Božím, abyste mohli pozvednouti svého hlasu ve velebném varování světa, abyste byli jako oni pevní v zásadě, jako skála. Pánu je známo, že věci převracíte. Pokračujte ještě chvíli, jako až dosud v navrhování světla s nebes a jste ztraceni. „Jestliže by pak, kdo nečistý jsa, neočistil se, vyhlazena bude duše ta z prostředku shromáždění.“ (Nu 19,20) TM 96.2
Není mi dáno, abych přinášela příjemné poselství těm, kteří byli po tak dlouhou dobu falešnými ukazovateli, vedoucími špatnou cestou. Zavrhnete-li vyslané posly Kristovy, zavrhujete Krista. Přehlížejte toto velké spasení, zavrhujte tuto slavnou oběť ospravedlnění skrze krev Kristovou a posvěcení skrze očisťující moc Ducha svatého a nezůstává již oběti za hřích, ale jistá strašlivá vyhlídka na soud a rozpálený hněv. Snažně vás nyní prosím, abyste se pokořili a ustali ve svém zarputilém odporu proti světlu a důkazům. Vyznejte Pánu: Moje nepravosti stojí mezi mnou a mým Bohem. Ó Pane, odpusť mi provinění. Vymaž mé hříchy z knihy svých pamětí. Oslavujte jeho svaté jméno, neboť v něm je odpuštění a vy můžete býti obráceni a proměnění. TM 97.1
„Nebo jestližeť krev býků a kozlů a popel jalovice, pokropující poskvrněných, posvěcuje k očištění těla, tím více krev Kristova, kterýž skrze Ducha věčného samého sebe obětoval neposkvrněného Bohu, očistí svědomí vaše od skutků mrtvých k sloužení Bohu živému?“ (Žd 9,13-14) TM 98.1
*****
„Kdo se domnívá, že stojí, hlediž, aby nepadl“
Modlářství synů Izraelských
„Nechciť pak, abyste nevěděli, bratří, že otcové naši všichni pod oním oblakem byli a všichni moře přešli a všichni v Mojžíše pokřtěni jsou, v oblace a v moři a všichni týž pokrm duchovní jedli a všichni týž nápoj duchovní pili. Pili zajisté z duchovní skály, kteráž za nimi šla. Ta pak skála byl Kristus. Ale ne ve mnohých z nich zalíbilo se Bohu, nebo zhynuli na poušti.“ (L 10,1-5) Zkušenost Izraelských shora uvedená slovy apoštola a jak je zaznamenána ve 106. a 107. Žalmu, obsahuje výstrahy, které musí lid Boží poslední doby zvláště studovat. Kladu na srdce, aby tyto kapitoly byly čteny nejméně jeden krát v týdnu. TM 98.2
„Ty pak věci ku příkladu se nám staly, abychom nebyli žádostiví zlého, jako oni žádali. Protož nebuďte modláři, jako někteří z nich, jakož psáno jest: Posadil se lid, aby jedl a pil a vstali, aby hráli.“ (1 K 10,7) TM 99.1
Bůh promlouval ke všemu Izraeli ve strašlivém majestátu na hoře Sinai a vyhlašoval přikázání svého Zákona. Lid zkrušen vědomím viny a strachu, že by mohl býti stráven slávou přítomností Pána, naléhal na Mojžíše: „Mluv ty s námi a poslouchati budeme a nechť nemluví s námi Bůh, abychom nezemřeli.“ (Ex 20,19) Bůh povolal Mojžíše na horu, aby mu mohl sděliti zákony pro Izraele, ale jak rychle vyprchal velebný dojem, který učinilo na lid zjevení Boží přítomnosti. Dokonce se zdálo, že i vůdcové zástupu ztratili rozum. Vzpomínka na jejich smlouvu s Bohem, na jejich zděšení, kdy patře na své tváře, strašlivě se báli, a třásli, vše vyprchalo jako dým! Ačkoliv sláva Boží dosud spočívala na vrcholku hory, jako sžírající oheň, avšak přítomnost Mojžíšova jim byla odňata, počal se mocně projevovati starý způsob smýšlení a cítění. Lid znaven čekáním na návrat Mojžíšův, počal se dožadovati nějakého viditelného zjevení Božího. TM 99.2
Aron, jemuž byla svěřena péče o tábor, ustoupil jejich požadavku. Místo, aby projevoval víru v Boha a důvěřoval, že mu Bůh může pomoci, byl sveden k víře, že přijde o život, bude-li se stavěti proti žádosti lidu a tak učinil, jak si přáli. Dal sebrat zlaté ozdoby, ulil zlaté tele, které zformoval rydlem. Pak prohlásili vůdcové lidu: „Tito jsou bohové tvoji, Izraeli, kteříž tě vyvedli z země Egyptské.“ (Ex 32,4) Když Aron viděl, že se socha jím vytvořena lidu líbí, byl hrd na své dílo. Vzdělal před modlou oltář a řekl: „Slavnost Hospodinova zítra bude. A nazejtří vstavše velmi ráno, obětovali zápaly a přivedli oběti pokojné. I sedl lid, aby jedl a pil, potom vstali, aby hráli.“ (Ex 32,5-6) Pili pak a hodovali, oddávali se veselí a tanci, který končil nestoudnými orgiemi, vyznačujícími pohanské uctívání falešných bohů. TM 99.3
Bůh na nebesích to vše viděl a varoval Mojžíše, co se děje v táboře, řka: „Protož nyní nech mne, abych v hněvu prchlivosti své vyhladil jej, tebe pak učiním v národ veliký. I modlil se Mojžíš Hospodinu, Bohu svému a řekl: Pročež, ó Hospodine, rozněcuje se prchlivost tvá na lid tvůj, kterýž jsi vyvedl z země Egyptské v síle veliké a v ruce mocné? A proč mají mluviti Egyptští, řkouce: Lstivě je vyvedl, aby zmordoval je na horách a aby vyhladil je se svrchku země. Odvrať se od hněvu prchlivosti své a lituj zlého, kteréž jsi uložil uvésti mna lid tvůj. Rozpomeň se na Abrahama, Izáka a Izraele, služebníky své, jimž jsi zapřisáhl skrze sebe samého a mluvil jsi jim: Rozmnožím símě vaše jako hvězdy nebeské a všecku zemi tuto, o kteréž jsem mluvil, dám semeni vašemu a dědičně obdržíte ji na věky. I litoval Hospodin zlého, kteréž řekl, že učiní lidu svému.“ (Ex 32,10-14) TM 100.1
Mojžíš sestoupil s hory s oběma deskami Svědectví v rukou, slyšel křik lidu a spatřil modlu a hlučící dav. Přemožen zděšením a rozhořčením nad tím, že Bůh byl takto zneuctěn a že zrušil svou slavnostní smlouvu s Ním, rozpálil se hněvem velikým a mrštil oběma deskami na zem a rozbil je pod horou. Ačkoliv jeho láska k Izraeli byla tak veliká, že byl ochoten i život za ně položit, přece jeho horlivost pro slávu Boží, rozpálila jeho hněv, což projevil činem tak strašlivého významu. Bůh ho nekáral. Roztříštění kamenných desek představovalo jen onu skutečnost, že Izrael zrušil smlouvu, kterou před tak krátkým časem uzavřel se svým Bohem. Je to spravedlivé rozhořčení proti hříchu, vyvěrající z horlivosti pro slávu Boží a nikoli onen hněv, pocházející ze sebelásky, nebo uražené ctižádosti, na což je poukázáno v Písmu: „Hněvejte se a nehřešte.“ Takový byl hněv Mojžíšův. TM 100.2
„Vzal také tele, kteréž byli udělali a spálil je v ohni a setřel je až na prach a vsypal na vodu, dal píti synům Izraelským. A řekl Mojžíš Aronovi: Coť učinil lid tento, že jsi uvedl na něj hřích veliký? Odpověděl Aron: Nehněvej se, pane můj. Ty víš, že lid tento k zlému nakloněn jest. Nebo řekli mi: Udělej nám bohy, kteříž by šli před námi, nebo Mojžíšovi, muži tomu, kterýž vyvedl nás z země Egyptské, nevíme, co se stalo.“ (Ex 32,20-23) „A vida Mojžíš lid obnažený, že obnažil jej Aron ku potupě před nepřátely, kteříž povstati měli proti nim.“ (Ex 32,25) TM 101.1
Zvláštní vliv satanova díla
Nám je dáno toto varování: „Toto pak všecko u figuře dálo se jim a napsáno jest k napomenutí našemu, kteříž jsme na konci světa.“ (1 K 10,11) Povšimněte si vlivu extrémů a fanatismu ve službách jejich velkého mistra, satana. Jakmile měli oni bezbožný lid pod svou nadvládou, ukázali svou ďábelskou povahu. Lid jedl a pil bez jediné myšlenky na Boha a Jeho milosrdenství, bez pomýšlení na odporování ďáblu, který je vedl k nejhanebnějším činům. Projevil se tentýž duch, jako na rouhavé hostině Balsazarově. Veselili se a tančili a zpívali až k šílenství, omamujícímu smysly, k tomu shovívavost k nezřízeným chlípným žádostem -vše to se mísilo v této potupné scéně. Bůh byl zneuctěn. Jeho lid se stal hanbou v očích pohanů. Soudy měly již dopadnouti na tento bláhový a zaslepený dav. Avšak Bůh ve svém milosrdenství jim dal příležitost zanechat svých hříchů. TM 101.2
Mojžíš, stoje v bráně táboru, řekl: „Kdo jest Hospodinův, přistup ke mně. I shromáždili se k němu všichni synové Léví.“ (Ex 32,26) Všichni kající měli výsadu postaviti se po boku Mojžíše. „Jímž řekl: Tak praví Hospodin, Bůh Izraelský: Přepaž každý jeden meč svůj k boku svému, přijděte sem i tam od brány táboru k bráně a zabij jeden každý bratra svého i bližního svého. I učinili synové Léví podle řeči Mojžíšovy a padlo jich v ten den z lidu na tři tisíce mužů.“ (Ex 32,27-28) Nebylo zde stranictví, pokrytectví, spolčování, aby byla kryta vina. Neboť strach Hospodinův spočíval na lidu. TM 102.1
Ti, kteří ukázali tak málo smyslu pro přítomnost a velikost Boží a kteří byli hotovi po zjevení jeho majestátu od Pána odejíti, bývali by byli neustálým osidlem pro Izraele. Byli pak pobiti jako trest za hřích a aby byl lid zastrašen před zneuctíváním Boha. TM 103.1
Nebezpečí samolibosti
Nemohu dále sledovat dějiny, ale žádám vás v každém místě, městě, v každé domácnosti, žádám každého jednotlivce, abyste bedlivě studovali naučení z této stati Písma, připomínající slova inspirace: „Kdo se domnívá, že stojí, hlediž, abys nepadl.“ (1 K 10,12) Zde jest ukázána jediná volba, předkládána ve Slově Božím. Jsou to ti, kteří budou dbáti, aby nepadli, ti budou nakonec přijati. Nemůže býti osudnější domýšlivosti, než je ta, která vede člověka, aby se odvážil na cestu ztřeštěnosti a samolibosti. Vzhledem k tomuto slavnostnímu varování Božímu neměli by otcové a matky býti na stráži? Neměli by poctivě upozorňovat mládež na nebezpečí, které stále povstává, aby je odvedlo od Boha? Mnozí dovolují mládeži, aby se zúčastnila radovánek v domněnce, že zábava je tím hlavním pro zdraví a štěstí, ale jaké nebezpečí číhá na této stezce? Čím více se povoluje touze po zábavě, tím více se pěstuje a tím silnější se stává. Životní zkušenost je všedně získávána z uspokojení požívačnosti. Bůh nás vyzývá, abychom byli na stráži: „Kdo se domnívá, že stojí, hlediž, abys nepadl.“ TM 103.2
Dostaneme se do situace, kdy každý rozdíl zmizí. Myslím-li, že mám světlo, mám konati svou povinnost a předkládati je. Dejme tomu, že chci sdělit druhým poselství, které si Bůh přeje, abych přinesla lidem, ale dvéře mohou být zavřeny, takže světlo nemůže osvítiti ty, kterým je Bůh poslal. Když jel Ježíš do Jeruzaléma, „počalo všechno množství učedníků radostně chválit Boha hlasem velikým ze všech divů, kteréž byli viděli, řkouce: Požehnaný král, kterýž se béře ve jménu Páně. Pokoj na nebi a sláva na výsostech. Ale někteří z farizeů, kteříž tu byli v zástupu, řekli jemu: Mistře, potresci učedlníků svých. I odpověděv řekl jim: Pravímť vám: Budou-li tito mlčeti, kameni hned bude volati.“ (L 19,37-40) – RH Feb. 18, 1890 TM 104.1
*****
Bratři moji, Bůh vám dal ve svém velikém milosrdenství a ve své veliké lásce, veliké světlo a Kristus vám praví: „Darmo jste vzali, darmo dejte.“ (Mt 10,8) Dejte světlu vám propůjčenému, zářiti dále na duše v temnotě. Radujme se, že nám Kristus nedal pouze slovo, ale dal nám též Ducha a moudrost a zjevení známosti Boží a že v Jeho síle můžeme býti více, než vítězové. Kristus praví: Pojďte ke mně, nebo mně náleží správná rada a zdravý soud. Mám za vás sílu i moc i porozumění. Vírou musíme zůstati v Kristu, majíce na paměti slova toho, který byl Bohem inspirován, aby napsal: „Dobrotivost tvá mne zvelebila.“ (Ž 18,36) Proste Boha, aby vám dal hojnost oleje své milosti. Všímejte si bedlivě každého slova, ať psaného, nebo mluveného. – RH Dec. 22, 1904 TM 104.2
3. Písmo Svaté
Jak máme bádati v Písmě?
(Gospel Workers, 1893 edition, 125-131)
Jak máme bádati v Písmě, abychom rozuměli, čemu nás učí? K bádání Slova Božího máme přistupovati se srdcem zkroušeným a s duchem učenlivým a prosebným. Nesmíme se domnívati, že jsou naše vlastní myšlenky a náhledy neomylné, jako si to mysleli Židé, ani jako se domnívali papeženci, že jsou jistí jedinci jedinými strážci pravdy a vědomí, že lidé nemají práva sami bádati v Písmě, ale že musí přijímati výklady církevních otců. Neměli bychom bádati v Bibli za tím účelem, abychom podepřeli své předem pojaté názory, ale prostě proto, abychom poznali, co pravil Bůh. TM 105.1
Někteří se domnívají, že kdyby se i jen v jediném bodě přiznali k omylu, uvedli by i druhé v pochybnost o celé teorii pravdy. Proto shledávají, že bádaní by nemělo býti dovoleno, že by vedlo k rozporům i rozštěpení. Ale mělo by se bádaní setkati s takovým výsledkem, pak by bylo lépe, kdyby se dostavil čím dříve, tím lépe. Jsou-li zde takoví, jejichž víra ve Slovo Boží byl neobstála ve zkoušce bádaní v Písmě, tím lépe bude, čím dříve budou odhaleni, neboť pak bude cesta otevřena, aby jim mohl býti ukázán jejich omyl. Nemůžeme trvati na tom, že by postoj jedenkráte zaujatý, že by myšlenka jednou zastávaná, nesměla býti za žádných okolností opuštěna. Jest jen jeden neomylný – Ten, který je cesta, pravda i život. TM 105.2
Ti, kdo dovolí předsudku, aby uzavřel jejich srdce pro přijetí pravdy, nemohou obdržeti Božské osvícení. Když pak je vykládáno nějaké místo z Písma,netáží se mnozí: Je to pravda – je to v souladu se Slovem Božím? Ale: Kým je to hlásáno? A není-li to právě osobou a způsobem, který se jim líbí, nepřijímají. Jsou také plně spokojeni svými vlastními myšlenkami, že nechtějí bádati v důkazech Písma s touhou poznati, ale odmítají projeviti zájem pro své předsudky. TM 105.3
Pán často pracuje, kde bychom ho nejméně hledali, překvapí nás často odhalením své moci skrze nástroje své vlastní volby, zatím co pomíjí lidi, ke kterým jsme vzhlíželi jako k těm, skrze které by mělo světlo přijíti. Bůh si přeje, abychom přijali pravdu pro její vlastní zásluhy – poněvadž je to pravda. TM 106.1
Bible není vykládána tak, aby se přizpůsobovala myšlenkám člověka, ať již jakkoli dlouho pokládal tyto myšlenky za správné. Nesmíme přijímati náhledy vykladačů hlasu Božího, jsou omylnými smrtelníky, jako my. Bůh nám dal schopnost usuzování právě tak, jako jim. Nechť je Bible svým vlastním výkladem. TM 106.2
Opatrnost v překládání nových výkladů
Všichni by měli být opatrní při překládání nových výkladů Písma, dokud by tyto body důkladně neprostudovali a nemohl je plně podpořit Biblí. Nevnášej nic, co by způsobilo rozkol, bez jasného důkazu, že v tom Bůh dává zvláštní poselství pro tuto dobu. TM 106.3
Ale chraň se zavrhovati to, co je pravda. Velkým nebezpečím pro náš lid je, že jsou příliš závislí na člověku a že kují své zbraně z těla. Ti, kdo nejsou zvyklí bádati sami v Bibli, nebo vážiti důkazy, ti mají důvěru ve své vedoucí a přijímají jejich rozhodování a tak mnozí zavrhnou ono pravé poselství, které Bůh posílá svému lidu, nepřijmou-li je tito vedoucí bratři. TM 106.4
Nikdo si nemá činiti nárok na všechno světlo, které je dáno lidu Božímu. Pán to nebude trpěti. On pravil: „Postavil jsem před tebou dvéře otevřené a žádných jich nemůže zavříti.“ (Zj 3,8) I kdyby všichni vaši vedoucí zavrhli světlo a pravdu, zůstanou tyto dveře ještě otevřené. Pán vzbudí muže, kteří donesou lidu poselství pro tuto dobu. TM 107.1
Pravda obstojí
Pravda je věčná a její spor s bludem pouze ukazuje její sílu a moc. Nemáme nikdy zamítati bádání v Písmě s těmi, o nichž se právem domníváme, že si přejí poznati, co je pravda. Dejme tomu, že některý bratr trvá na výkladu, který se liší od tvého a že by přišel k tobě s návrhem, abys s ním prostudoval onen bod v Písmě, měl bys nad povstati naplněn předsudkem zatratiti jeho myšlenky a zamítnouti dopřáti mu sluchu? Jedině správnou cestou by bylo usednouti s ním jako křesťan a probádati předloženou stať ve světle Slova Božího, které zjeví pravdu a odhalí blud. Zesměšňováním jeho názorů bys neoslabil ani v nejmenším jeho postoj, i kdyby byl nesprávný a neposílil bys svůj vlastní postoj i když je pravdivý. Neobstojí-li pilíře naší víry ve zkoušce bádání, je na čase, abychom si to uvědomili. Mezi námi nesmí býti hověno duchu farizejství. TM 107.2
V Písmě svatém musí býti bádáno s uctivostí
Ke studiu v Bibli máme přistupovati s uctivostí a s pocitem, že jsme v přítomnosti Boží. Všechna lehkomyslnost a pohrávání má jíti stranou. Některým statím můžeme porozuměti snadno, kdežto správný význam jiných částí nemůžeme tak rychle rozpoznati. Je k tomu zapotřebí trpělivého bádání a přemýšlení a vážných modliteb. Jakmile otevře Písmo, měl by každý badatel prositi o osvícení Duchem svatým a máme jisté zaslíbení, že nám bude dán. TM 107.3
Duch, ve kterém přistoupíte k bádání Písma, rozhodne o charakteru pomocníka, stojícího po vašem boku. S těmi kteří v pokoře srdce hledají Boží vedení, budou andělé ze světa světla. Ale je-li Bible otevírána s neúctou, s pocitem spokojenosti se sebou samým, je-li srdce naplněno předsudkem, pak je vám po boku satan a ten chce postaviti jasná Boží prohlášení do převzácného světla. TM 108.1
Někteří si libují v lehkomyslnosti a dokonce v posmívání se těm, kteří jsou jiní, než oni sami. Jiní mají opět Písmo, jasně zodpoví tyto námitky,neuznávají podaného důkazu a nepřipustí ani, aby mohli býti přesvědčeni. Jejich důkazy nesloužily pouze účelu dosíci pravdy, ale měly za účel jen zmásti myšlení druhých. TM 108.2
Někteří opět pokládali za důkaz dušení odvahy a nadřazenosti, když mohli másti mysl ve věci pravdy. Hledají útočiště v chytračení s argumenty, hrají si se slovy, využívají nesprávných příležitostí ku kladení otázek. Když byly jejich otázky řádně zodpověděny, obrátí celou věc a vynesou jinou stať, aby nemuseli uznati pravdy. Chraňme se hověti duchu, jenž ovládal Židy. Neučili se od Krista, poněvadž jeho výklad Písma nesouhlasil s jejich smýšlením, proto mu byli na stopě jako zvědové: „Úklady činíce jemu, a hledajíce popadnouti něco z úst jeho, aby jej obžalovali.“ (L 11,52) Neuvalujme na sebe strašlivou obžalobu slov Spasitelových: „Běda vám zákoníkům, nebo jste vzali klíč umění, sami jste nevešli a těm, kteří vcházeli, zbránili jste.“ (L 11,52) TM 108.3
V prostotě a víře
Nevyžadujte mnoho učení a schopností klásti otázky, jež je nesnadné odpověděti. I dítě může klásti otázky, jež vedou do rozporů a rozpaků ty nejmoudřejší lidi. Nepouštějme se do slovních potyček takového druhu. Právě táž nevěra existuje v naší době, jaká převládala za dnů Kristových. Nyní, jako tenkráte odvádí člověka touha po povyšování a chvále, od prostoty a pravé zbožnosti. Není nebezpečnější pýchy nad pýchu duchovní. TM 109.1
Mladí lidé by měli sami v Písmě bádat. Nemají se domnívati, že to stačí, když ti starší ve zkušenostech hledají pravdu a že ji ti mladší mohou od nich přijímati jako věrohodnou. Židé zahynuli jako národ, poněvadž byli od pravdy Bible odvráceni svými zákoníky, kněžími a staršími. Kdyby byli dbali naučení Kristova a sami bádali v Písmě, nemuseli zahynouti. TM 109.2
Mladí lidé v našich řadách pozorují, v jakém duchu přistupují kazatelé k bádání v Písmě. Mají učenlivého ducha a jsou-li dosti pokorní, aby přijali důkazy a obdrželi světlo od poslů, které si Bůh zvolil. TM 109.3
Musíme studovat pravdu sami pro sebe. Neměli bychom spoléhati na nikoho, že bude mysleti za nás. Nezáleží na tom, kým je a jaké postavení zaujímá, nemáme pohlížet na žádného člověka, jako na zkušební kámen. Máme se společně radit a máme být poddáni jedni druhým, ale současně máme se cvičiti ve schopnostech, které nám Bůh dal, abychom mohli poznati, co je pravda. Každý z nás musí vzhlížet k Bohu Boží osvícení. Musíme jednotlivě rozvíjet charakter, který by obstál ve zkoušce v den Hospodinův. Nemáme setrvávat na vlastních myšlenkách a myslet si, že nikdo nemůže naše názory porazit. TM 109.4
Když vyvolá tvou pozornost některý bod nauky, jemuž nerozumíš, jdi na svých kolenou k Bohu, abys pochopil, co je pravdou a nebyl nalezen jako Židé v zápase s Bohem. Když varujeme lidi, aby se obrátili přijmouti něco, co není pravdou, měli bychom je též varovati, aby neuváděli v nebezpečí své duše zavrhováním poselství světla, ale aby se vymanili ze tmy vážným bádáním ve Slově Božím. TM 110.1
Když přišel Natanael k Ježíši, Spasitel zvolal: „Aj, právě Izraelský, v němžto lsti není.“ (J 1,48) Natanael pravil: „Jakž ty mne znáš?“ (J 1,49) Ježíš odpověděl: „Kdyžs byl pod fíkem, viděl jsem tebe.“ (J 1,49) A takto nás Ježíš uvidí i když se budeme modlit na skrytých místech, budeme-li Ho prosit o světlo, abychom poznali, co je pravda. TM 110.2
Vyučuje-li některý bratr bludu, mají to vědět ti, kteří jsou na odpovědných místech, učí-li však pravdě, je jejich povinností postavit se mu po boku. Měli bychom dobře vědět, čemu se mezi námi učí,neboť je-li to pravda, je potřeba, abychom to věděli. Každý učitel sobotní školy má povinnost tomu rozumět. Všichni máme závazek vůči Bohu rozuměl tomu, co nám posílá. Dal nám směrnice, dle nichž si můžeme ověřit každou doktrínu – nemluví-li Zákon a Svědectví v souladu s tímto slovem, je tomu tak proto, že v něm není světa. Ale souhlasí-li v této zkoušce, nebuď tak naplněn předsudky, abys nemohl uznati nějaký bod prostě proto, že nesouhlasí s tvými myšlenkami. TM 110.3
Žádnému rozumu není možné, aby pochopil všechno bohatství a všechnu velikost i jen jediného zaslíbení Božího. Jedno skrývá slávu s jednoho hlediska, druhé opět krásu a milost s hlediska druhého a duše je plná nebeského světla. Kdybychom viděli všechnu tu slávu, zmalomyslněl by náš duch. Ale my můžeme snésti mnohem větší zjevení hojných zaslíbení Božích, než z jakých se nyní těšíme. Jsem zarmoucena, pomyslím-li, jak se našemu zraku ztrácí plnost požehnání, která jsou nám určena. Spokojujeme se chvilkami kapkami duchovního osvícení tehdy, když bychom přece mohli choditi den co den ve světle jeho přítomnosti. TM 111.1
Drazí bratři, modlete se, jak jste se nikdy před tím nemodlili, aby paprsky slunce spravedlnosti zářily na Slovo, abyste byli schopni porozuměti jeho pravému významu. Ježíš prosil, aby jeho učedníci byli posvěceni pravdou – Slovem Božím. Jak vážně bychom se my tedy měli modliti, aby Ten, „který zpytuje všechny věci i hlubokosti Božské“ (1 K 2,10) Ten, jenž službou lásky připomíná lidu Božímu všechny věci a jenž je uvádí do vší pravdy, aby Ten byl s námi při bádání v Jeho svatém Slově. – GW 98-100, 249-254 TM 111.2
*****
Bůh si přeje, abychom byli na Něm závislí a nikoli na člověku. Přeje si, abychom měli nové srdce, chce nám dát zjevení světla od trůnu Božího. – RH Feb. 18, 1890 TM 111.3
Studium knih Daniel a Zjevení
Duch Boží osvítil každou stránku Písma svatého. Na někoho to však působí jen malým dojmem, poněvadž tomu pouze nedokonale porozuměl. Když přijde otřes a to zaváděním falešných teorií, jsou tito povrchní čtenáři, jež nejsou nikde zakotveni, podobní sypkému písku. Sklouznou do jakéhokoliv postoje, jen když souhlasí s jejich pocitem a hořkostí. … Daniel a Zjevení musí být studovány tak, jako ostatní proroci Starého i Nového Zákona. Nechť je světlo, ano, světlo ve vašich příbytcích. Za to se musíme modlit. Duch svatý, svítící na svaté stránky, otevře naši mysl, abychom mohli poznat, co je pravda. …
Je potřeba studovat důkladněji Slovo Boží. Zvláště pak bychom měli věnovat větší pozornost knihám Daniel a Zjevení, než kdykoliv dříve v dějinách našeho díla. Můžeme však méně říci v několika řádcích o moci římské a o papežství, ale měli bychom obrátit plnou pozornost na to, co napsali proroci a apoštolové pod vlivem Ducha Božího. Duch svatý vše zformoval tak, jak ve vydávání svědectví a v popisových událostech, tak i v poučení, že má být lidský nástroj skryt za Kristem a že má být Pán Bůh nebe a Jeho Zákon vyvýšen. Čtěme jen knihu Danielovu. Představujte si bod za bodem dějiny království, o nichž je zde pojednáváno. Pozorujte státníky, koncily, mocné armády a vizte, jak Bůh ponižoval pýchu člověka a lidskou slávu do prachu. … TM 112.1
Světlo, které Daniel od Boha obdržel, bylo dáno zvláště pro tyto poslední dny. Vidění, které měl na břehu Ulai a Hidekel, velkých to řek Sinearu, jsou nyní ve stadiu naplňování a všechny předpověděné události budou se brzy odehrávat. TM 112.2
Povšimněte si událostí a okolností, ve kterých Židé žili, když byla tato proroctví Danielovi dána. TM 113.1
Udělejme si více času pro studium Bible. Nerozumíme Slovu tak, jak bychom měli. Kniha Zjevení se pro nás otevírá s výslovným poukazem, abychom porozuměli naučením, které obsahuje. „Blahoslavený, kdož čte, i ti, kteříž slyší slovo proroctví tohoto“, praví Bůh, „a ostříhají toho, což napsáno jest v něm, neboť čas blízko jest.“ (Zj 1,3) Porozumíme-li jako lid tomu, co pro nás tato kniha chová, ukáže se mezi námi velké probuzení. Nechápeme plně lekce, jimiž nás učí, přes výzvu nám danou, abychom je hledali a studovali. TM 113.2
V minulosti prohlašovali učitelé Daniele a Zjevení za knihy zapečetěné a lid se od nich odvracel. Bůh vlastní rukou odhrnul clonu této části Jeho Slova, jejíž zdánlivé tajemství zadržovalo tak mnohému, aby ji odhalil. Již samotné jméno „Zjevení“ znamená, že je odhaleno něco důležitého. Pravdy této knihy jsou adresovány oněm živoucím v těchto posledních dnech. Stojíme s odhalenou clonou na svatém místě posvěcených věcí. Nemůžeme se bez nich obejít. Musíme vstupovat s úctou a bázní Boží a nikoli s lehkomyslnými, neuctivými myšlenkami, prudkými a hlučnými kroky. Blížíme se době, kdy se proroctví knihy Zjevení mají naplnit. … TM 113.3
Máme přikázání Boží a Svědectví Ježíše Krista, což jest Duch proroctví. Ve Slově Božím mají být nalezeny neocenitelné klenoty. Ti, kdo hledají ve Slově, mají si uchovat jasnou mysl. Nikdy nemají hovět převráceným chutím v jídle a pití. TM 114.1
Činí-li tak, zatemňuje se jejich mozek, budou neschopní snášet námahu a napětí, spojené s hlubokým bádáním, aby rozpoznali význam oněch věcí, které se vztahují na konečné události dějin tohoto světa. TM 114.2
Bude-li knihám Daniel a Zjevení lépe rozuměno, získají věřící zcela jiné náboženské zkušenosti. Budou otevřené takové pohledy do bran nebeských, že se do srdce i mysli všech vryje charakter, jaký musí všichni vyvinout, aby se jim dostalo požehnání, které má být odměnou pro čisté srdce. TM 114.3
Pán požehná všem, kteří se budou pokorně a mírně snažit o pochopení toho, co je odhaleno ve Zjevení. Tato kniha obsahuje tolik toho, co je nasyceno nesmrtelností a plné slávy tak, že všichni, kdo je čtou a hledají se vší upřímností a vážností, obdrží požehnání těch, kdo „slyší slova proroctví tohoto, a ostříhají toho, což napsáno jest v něm“ (Zj 1,3). TM 114.4
Výsledek opravdového bádání
Jedné věci bude jistě v bádání Zjevení porozuměno, – že spojení mezi Bohem a Jeho lidem je úzké a rozhodné. TM 114.5
Úžasné spojení je možno pozorovat mezi vesmírem a tímto světem. Věci, odhalené Danielovi, byly později doplněny Janovým Zjevením na ostrově Patmos. Tyto dvě knihy by měly být pečlivě probádány. Dvakrát se Daniel tázal, jak dlouho to bude trvat do konce času? TM 114.6
„A když jsem já slyše, nerozuměl, řekl jsem: Pane můj, jaký konec bude těch věcí? Tedy řek: Odejdi Danieli, nebo zavřína jsou a zapečetěna slova ta až do času jistého. Přečisťování a bílení a prubování budou mnozí, bezbožní zajisté bezbožnost páchati budou, aniž co porozumějí kteří z nich, ale moudří porozumějí. Od toho pak času, v němž odjata bude oběť ustavičná a postavena ohavnost hubící, bude dnů tisíc, dvě stě a devadesát. Blahoslavený, kdo dočeká a přijde ke dnům tisíci, třem stům, třicíti a pěti. Ty pak odejdi k místu svému a odpočiň, avšak stůj v losu svém až do skonání dnů.“ (Da 12,8-13) TM 115.1
Byl to Lev z kmene Juda, kdo rozpečetil knihu a zjevil Janovi, co bude v těchto posledních dnech. TM 115.2
Daniel stál v losu svém, ve svém svědectví, které bylo zapečetěno až do konce času, kdy poselství prvního anděla má být hlásáno našemu světu. Tyto záležitosti mají nekonečný význam v těchto posledních dnech, poněvadž „přečisťování a bíleni a prubování budou mnozí, bezbožní zajisté bezbožnost páchati budou, aniž co porozumějí kteří z nich“. Jak je to pravdivé! Hřích je přestoupení Zákona Božího. A ti, kdož nebudou chtít přijat světlo o Zákoně Božím neporozumí poselství prvního, druhého, ani třetího anděla. Kniha Daniel je rozpečetěna ve Zjevení Janově a přivádí nás až k posledním událostem dějin tohoto světa. TM 115.3
Uloží bratři v srdci svém, že žijeme uprostřed nebezpečenství posledních dnů? Čtěte Zjevení v souvislosti s Danielem! Vyučujte těmto věcem. TM 115.4
Nepřemožitelné síly čekají
Ti, kdo jedí tělo a pijí krev Syna Božího, získávají z knih Daniel a Zjevení pravdu, inspirovanou Duchem svatým. Uvedou do pohybu síly, jež nemohou být potlačeny. Otevřou se rty dětí, aby hlásaly tajemství, jež byla skryta rozumu lidskému. TM 116.1
Stojíme na prahu velkých a slavnostních událostí. Mnoho proroctví se již téměř naplnilo a rychle za sebou se i ostatní naplňují. Každý živel moci je zasazován do práce. Dějiny minulosti se budou opakovat, staré spory znovu ožijí a nebezpečí bude obklopovat lid Boží na každém kroku. Napětí se zmocní lidské rodiny. Proniká vším na zemi. TM 116.2
Bádej ve Zjevení ve spojení s Danielem, neboť dějiny se budou opakovat. Se všemi svými náboženskými přednostmi měli bychom dnes znát mnohem více, než známe. TM 116.3
Andělé si přejí pohlížet na pravdy odhalované lidu, který se zkoušeným srdcem hledá Slovo Boží a modlí se za větší délku, šířku, hloubku a výšku moudrosti, již jedině On může dát. TM 116.4
Jelikož se blížíme k zakončení dějin tohoto světa, vyžadují si proroctví o posledních dnech naše zvláštní bádání. Poslední kniha Nového Zákona je plná pravd, jež potřebujeme znát. Satan zaslepil ducha mnohých, takže byli vděční za každou výmluvu, jen aby nemuseli bádat ve Zjevení. Ale Kristus zde prohlásil skrze svého služebníka Jana, jak tomu bude ve dnech posledních. On praví: „Blahoslavený, kdož čte i ti, kteříž slyší slova proroctví a ostříhají toho, což napsáno jest v něm.“ (Zj 1,3) TM 116.5
Knihy Danielovy a Zjevení by měly býti společně svázány a uveřejněny. Mohlo by se přijati několik málo vysvětlení jistých statí, ale nejsem si jista, že by toho bylo zapotřebí. TM 117.1
Tento návrh jsem učinila staršímu Haskellovi a výsledek toho byla vydána knížka. Ale touto knihou není potřeba kryta. Bylo to mým nápadem, aby byly tyto knihy dohromady svázány. Zjevní za Danielem, aby bylo jasněji osvětleno, o čem pojednává Daniel. Jde o to, aby byly tyto knihy chápány jako jeden celek, aby bylo vidno, že se obě vztahují na tutéž věc. TM 117.2
Musí býti hlásáno poselství, které probudí církev. Musí býti vyvinuto všechno úsilí dáti světlo nejen našemu lidu, ale celému světu. Byla jsem poučena, že by měla býti proroctví Danielova a Zjevení vytištěna v malých knížkách s nutnými vysvětlivkami a rozeslána po celém světě. I náš lid potřebuje, aby viděl světlo v jasnějších liniích. TM 117.3
Vidění, které dal Kristus Janovi, přestavující Boží přikázání a víru Ježíšovu musí býti hlásáno s konečnou platností všem národům, všemu lidu a všemu jazyku. Církve, představované Babylonem, jsou představovány jako padlé ve svém duchovním stavu, aby se staly pronásledující mocí těch, kdo zachovávají přikázání Boží a mají svědectví Ježíše Krista. Janovi je ukázána tato pronásledující moc jako mající rohy podobné Beránkovým, ale mluvící jako drak. TM 117.4
Čím více se blížíme ke konci času, tím větší bude zevnější okázalost pohanské moci, pohanská božstva budou signalizovat svou moc a budou ji stavět na obdiv městům tohoto světa a tento plán se již počal naplňovat. Množstvím různých obrazů představoval Pán Ježíš Janovi zlé charaktery a svádivé vlivy těch, kteří byli vyznamenáni za své pronásledování lidu Božího. Všichni mají zapotřebí moudrosti, aby mohli vniknout do tajemství hříchu, který tak mocně figuruje v koloběhu dějin tohoto světa. Právě v tom čase, ve kterém žijeme, povolal Bůh svůj lid a dal mu hlásati poselství. Povolal je, aby obnažil špatnost člověka hříchu, který učinil nedělní zákon rozpoznávací mocí, který si usmyslel změniti časy a zákona a utiskovati lid Boží, vytrvávající pevně v jeho uctívání zachováváním jediné pravé Soboty, Soboty stvoření, jako svaté Pánu. TM 117.5
Nebezpečí posledních dnů visí již nad našimi hlavami a my musíme ve své práci varovat lid před nebezpečím, ve kterém se nalézá. Nedopusťme, aby slavnostní události, odhalené v proroctvích zůstaly nepovšimnuty. Kdyby byl náš lid jen zpola probuzen, kdyby si uvědomil blízkost událostí, vylíčených ve Zjevení, došlo by k velké nápravě v našich církvích a mnohem více duší by uvěřilo poselství. Nesmíme ztrácet čas. Bůh nás vyzývá, abychom bděli nad dušemi jako takoví, kteří musí vydat počet. Podporuj nové principy a vyjádři ostrou pravdu. Bude to jako meč na obě strany broušený. Ale nebuď příliš ochoten polemizovat. Nastane čas, kdy budeme muset stát tiše a vidět spasení Boží. Nech mluvit Daniele, nech mluvit Zjevní a řekni, co je pravda. Ale ať jsi v jakémkoli stadiu, vyvyšuj Ježíše, jako střed veškeré naděje, „kořen a rod Davidův a hvězda jasná a jitřní“ (Zj 22,16). TM 118.1
Kopej hlouběji
Nejdeme dosti hluboko ve svém hledání pravdy. Každá duše věřící přítomné pravdě bude přivedena do situace, kdy bude od ní požadováno, aby dala důvod své naděje. Lid Boží bude postaven před krále, vladaře, zákoníky a velké muže tohoto světa a ti musí vidět, že věříme a víme, co je pravda. Musí býti obrácenými muži a ženami. Bůh vás může v jednom okamžiku Duchem svým svatým více naučiti, než se můžete naučit od velkých tohoto světa. Vesmír hledí na spor, jenž pokračuje na zemi. Za nezměrnou cenu poskytl Bůh každému člověku příležitost poznat to, co ho učiní moudrým, až ke spasení. Jak horlivě přihlíží andělé, kdo pro sebe využije této příležitosti. Když je dáno poselství lidu Božímu, nemají se stavěti proti němu, mají jíti k Bibli, porovnat je se Zákonem a Svědectvím a nesnese-li tuto zkoušku, není pravé. Bůh si přeje, aby náš rozum rostl. Přeje si dát nám svou milost. Můžeme hodovati na dobrých věcech každého dne, neboť Bůh nám může otevřít celou nebeskou pokladnici. – RH Feb. 18, 1890 TM 119.1
4. Vysoká úroveň Boží
Věrná výchova v našich církvích
(Kompilované z různých publikací a z různých šířených rukopisů.)
Duše způsobilá ke službě
„Zákon Hospodinův jest dokonalý, občerstvující duši.“ (Ž 19,8) „Blahoslavení ti, kteříž jsou ctného obcování, kteříž chodí v Zákoně Hospodinově. Blahoslavení, kteříž ostříhají svědectví Jeho a kteříž Ho celým srdcem hledají. Nečiní zajistí nepravosti, ale kráčejí po cestách Jeho. Ty jsi přikázal, aby pilně ostříhali rozkazů Tvých. Ó, by spraveny byly cesty mé k ostříhání ustanovení Tvých. Tehdáž nebudu zahanben, když budu patřiti na všechna přikázání tvá.“ (Ž 119,1-6) TM 120.1
Vezměme si z toho poučení. Studujme pozorně každé slovo. Přímé zásady a čisté cítění zušlechtěné tvoří charakter k Boží podobě. Svědomí prosté urážky Boha a člověka, srdce, cítící nejněžnější sympatii k lidským bytostem zvláště proto, aby mohly býti získány pro Krista, budou pak vlastnostmi,které měl Kristus. Všichni takoví budou naplnění Jeho Duchem. Budou vlastnit pokladnici přesvědčení a prosté výmluvnosti. TM 120.2
Jako křesťané musíme nyní pracovat co nejvážněji, abychom přivedli duše ke Kristu. Žádné laciné zkušenosti nesmí býti vetkány v náš křesťanský život. Každá pravá zkušenost stojí každou duši úsilí a to pro satanova pokušení. Bůh vidí, jak duše hladoví po poznání Boha, po spasení skrze Krista a zaslíbení zní: „Blahoslavení, kteříž lačnějí a žíznějí spravedlnosti, nebo oni nasycení budou.“ (Mt 5,6) – Testimony to Battle Creek Church, Jan. 11, 1897 TM 120.3
Charakteristické známky pravého hledače
Bůh přikázal všem lidem, aby byli poslušní Jeho Zákona. On nevidí tak, jak vidí člověk. Jeho úroveň je povznesená, čistá a svatá, přesto však mohou všichni této úrovně dosáhnout. Pán vidí potřebu duše, vědomé si svého provinění, vidí její hlad. Hledí na smýšlení srdce, z něhož pocházejí naše činy. Vidí, zda především ostatním je prokazována úcta Bohu a víra v Něho. Pravý badatel, snažící se, aby se podobal Ježíši slovem, životem i charakterem, bude vzhlížet ke svému Vykupiteli a vzhlížením k Němu bude proměněn k Jeho obrazu, poněvadž touží a prosí o totéž smýšlení a totéž srdce, které bylo v Ježíši Kristu. Nezdržuje se hříchu ze strachu z hanby, nebo ztráty, neboť ví, že vše, z čeho se raduje, pochází od Boha a rád by využil Jeho požehnání, aby mohl představovat Krista. Netouží po tom, aby stál co nejvýše, aby byl chválen lidskými bytostmi. To není jeho nejvytouženějším zájmem. Moudrým využitím toho, co má nyní, usiluje, aby získal stále více schopností, aby mohl prokazovat Bohu větší službu. Touží po Bohu. Příběh jeho Spasitele, nezměrná oběť, kterou přinesl, nabývá pro něho plného významu. Kristus, Vládce nebes, se stal chudým, abychom my Jeho chudobou zbohatli, nikoli pouze vybavením (nadáním), ale i schopnostmi. TM 121.1
Kristus upřímně touží po tom, aby tyto statky vlastnili Jeho následovníci. Když pravý hledač pravdy čte Slovo a otvírá své srdce, aby Slovo přijal, pak touží po pravdě celým srdcem svým. Jeho srdce se zmocní láska, milosrdenství, něžnost, zdvořilost, křesťanská ochota, které budou nebeskými živly v nebeských obydlích, které Kristus šel připravit pro ty, kteří Ho milují. Jeho úmysl je neochvějný. Je rozhodnut stát na straně spravedlnosti. Pravda si našla cestu k jeho srdci a je v něm vštípena Duchem svatým, který jest pravda. Když se pravda zmocní srdce, dokazuje to mocně člověk tím, že se stává strážným (správcem) milosti Kristovy. TM 121.2
Srdce pravého křesťana je naplněno pravou láskou a nejvážnějším hladem po duších. Nedozná pokoj, dokud neučiní vše, co je v jeho moci, aby nešel zachránit to, co byl ztracené. Vynakládá čas a sílu, nevyhýbá se namáhavé práci. Musí druhým přinést pravdu, která dala jeho vlastnímu srdci takovou radost a takový pokoj v Duchu svatém. TM 122.1
Když se poctivě obrácená duše raduje z lásky Boží cítí se být vázána, aby byla zapřažena do jha s Kristem a aby pracovala v souladu s Ním. Duch Kristův spočívá na ní. Odhaluje jí Spasitelovou lásku, milosrdenství a soucit, poněvadž je jedno s Kristem. Touží přivést druhé k Ježíši, její srdce přetéká něžností, když vidí v nebezpečí duši, která nemá Krista. Bdí nad dušemi jako ten, kdo musí skládat počet. Snaží se získat duše pro Krista pozváním a prosbou, smíšenými ujištěními zaslíbení Božích a to zapsáno v knihách záznamu. Je spolupracovníkem Božím. TM 122.2
Není snad Bůh hoden napodobení? Mělo by býti životním dílem křesťana, obléknouti Krista a dosáhnouti dokonalosti podoby Kristovy. Synové a dcery Boží mají se blížiti svou podobou Kristu, našemu vzoru. Denně mají vzhlížet k Jeho slávě a pozorovat Jeho nesrovnatelnou přednost a dokonalost. Něžně, věrně, plni soucitu mají vyprošťovat duše z ohně, nenávidíce i ten šat poskvrněný tělem. TM 122.3
Nepracujme sami
Lid Boží má ještě vykonat veliké dílo. Co je pravdivé, výmluvné v lidském životě? Je to srdce plné čistého cítění a úcta ke všem přikázáním Božím. Ale dosud nebyla vykonána vážná práce. Byl splněn jistý okruh povinností, ale to není dost. Vykročte z navyklých kolejí. Nemůžete-li podchytit členy církve, neztrácejte odvahy. Chopte se díla na silnicích a nepronikne-li kvas pravdy do samospravedlnosti těch, pro které pracujete, vyjděte z obvyklého okruhu na postranní cesty a tam konejte své misijní dílo. TM 123.1
Bůh vás nenechává pracovat samotné. Již od hlásání poselství třetího anděla čekají andělé Boží, aby mohli spolupracovat s lidským prostředníkem, který je se vší vážností rozhodnut pracovat. Musí se hlouběji dolovat v dolech pravdy, než dosud. TM 123.2
„Nebo tak Bůh milovat svět, že Syna svého jednorozeného dal, aby každý, kdož věří v Něho, nezahynul, ale měl život věčný.“ (J 3,16) Ach, jakou lásku ukázal Bůh padlému člověku. Proč nechávají ti, kdo znají pravdu bez povšimnutí tak mnohé, kteří trpí svou bídou? TM 123.3
Celá bohoslužba starého Izraele byla zaslíbením Krista v předobrazech a symbolech. Ale nebylo to pouhé zaslíbení, ale i skutečné řízení Prozřetelnosti Boží, aby bylo milionům duší pomoženo pozvedat mysl k tomu, který chtěl sám sebe zjevit našemu světu. TM 123.4
Kristus – Zjevení Boha
V Kristu vidí svět neviditelného Boha. Praví: „Já v Otci a Otec ve mně jest.“ „Kdož vidí mne, vidí Otce.“ „Byste znali mne, také i Otce mého znali by jste a již nyní jej znáte v viděli jste ho.“ (J 14,7.9.10) Ve všech skutcích pravé oddanosti a zbožnosti upíráme svůj zrak na svého zástupce, stojícího mezi člověkem a věčným trůnem a čekajícího, aby se ujal každého našeho úsilí a pomáhajícího nám svým Duchem k dokonalejší známosti Boha. TM 123.5
Beránek Boží je nám předváděn jako uprostřed trůnu Božího. On je tou celistvou hodnotou skrze kterou se stává člověk a Bůh jedno. Takto jsou lidé představováni jako sedící v nebeských místech v Ježíši Kristu. Tj. určené místo sekání Boha s lidstvem. TM 124.1
„A já posvěcuji sebe samého za ně, aby i oni posvěcení byli v pravdě. Ne za tytoť pak toliko prosím, ale i za ty, kteříž skrze slovo jejich mají uvěřiti ve mne, aby všichni jedno byli, jako ty, Otče, ve mně a já v Tobě, aby i oni v nás jedno byli, aby uvěřil svět, že jsi Ty mne poslal. A já slávu, kterou jsi mi dal, dal jsem jim, aby byli jedno, jako my jedno jsme. Já v nich a Ty ve mně, aby dokonáni byli v jedno a aby poznal svět, že jsi Ty mne poslal a že jsi je miloval, jakož jsi mne miloval.“ (J 17,19-23) Kristus přivedl lidskou povahu do osobního styku se svým vlastním Božstvím. Tak dal střed pro víru všemu vesmíru, aby se k ní upnul. TM 124.2
Bůh si přeje, aby všichni, kdo věří v Ježíše Krista, byli poslušní Jeho Zákonům. Satan věděl, že kdyby mohlo být lidstvo přivedeno k víře, že Bůh odstranil úroveň svého charakteru, neměl by člověk morálního zrcadla, do kterého by mohl pohlížet a poznat, jakým člověk vlastně je. TM 124.3
„Nebo byl-li by kdo posluchač slova a ne činitel, ten podoben jest muži spatřujícímu svůj obličej přirozený v zrcadle. Vzhlédl se zajisté i odešel a hned zapomenul, jaký by byl. Ale kdož by se vzhlédl v dokonalý zákon svobody a zůstával by v něm, ten nejsa posluchač zapominatelný, ale činitel skutku, blahoslavený bude v skutku svém. Zdá-li se pak komu z vás, že jest nábožný a v uzdu nepojímá jazyka svého, ale svodí srdce své, takového marné jest náboženství. Náboženství čisté a neposkvrněné před Bohem a Otcem totoť jest: Navštěvovati sirotky a vdovy v souženích jejich a ostříhati sebe neposkvrněného od světa.“ (Jk 1,23-27) TM 125.1
Je to slovo živého Boha. Zákon je Božím velkým zrcadlem morálním. Srovnává lidská slova, lidského ducha. Lidské činy se Slovem Božím. Uznáme-li, že v těchto posledních dnech nemáme určeného díla, mimo obvyklý život jednotlivých nominálních církví, setkáme se s velkým zklamáním. Velká otázka, která musí být rozkousána, zvážena a rozhodnuta, zní: Co mohu učinit, abych podchytil ztracené duše? Bůh volá Adventisty s. d. k dílu, které nemusím blíže určovat (definovat). Dokud není práce vykonána na vlastním srdci, jsou všechny zvláštní návody marnou námahou, jak by si měli počínat. TM 125.2
Čtěte druhou kapitolu Jákobovu. Prožívejte pravdu ve svém denním životě a poznáte dílo, která vám Bůh dává, abyste vykonali. Čtěte též čtvrtou kapitolu, zvláště verše 5-12 a kapitolu 5, zvláště verše 13-20. Tyto kapitoly jsou mrtvou literou pro větší počet těch, kdo se nazývají Adventisté s. d. Je mi přikázáno, abych vám poukázala na tato Písma i na 7. kapitolu Matoušovu. Je nutno, abyste studovali každé slovo, jako by šlo v náš život. TM 125.3
Církvi v Battle Creeku je zapotřebí, aby byla činitelem slova. To přiměje větší počet duší, aby opustily Battle Creek a vydaly se do jiných míst a měst, kde lid nemá světla a příležitost, jako jste měli vy. Mnoho duší je nyní na vážkách. Nejsou s Kristem. Neshromažďují s Kristem,. Jejich vliv je rozdělen. Rozptylují. TM 126.1
Zvláště pečlivě dbejte těchto slov: „A protož každého, kdož slyší slova má tato a plní je, připodobním muži moudrému, který ustavěl dům svůj na skále. I spadl příval a přišly řeky a váli větrové a obořili se na ten dům, ale nepadl, nebo založen byl na skále. Každý pak, kdož slyší slova má tato a neplní jich, připodobněn bude muži bláznu, kterýž ustavěl dům svůj na písku. I spadl příval a přišly řeka a váli větrové a obořili se na ten dům, i padl a byl pád jeho veliký.“ (Mt 7,24-27) Padne mnoho domů, které se nyní domnívají, že stojí bezpečně. Pán prohlašuje, že nepřijímá polovičatých rozdělených služeb. TM 126.2
Vzácná slova varování a zaslíbení
Budete-li dbát slov výstrahy, které naleznete v kapitolách, jež vám mám předložit, změníte svůj postoj a stanete se dítkami Božími. Tak můžete zachránit své duše, svou víru v Ježíše Krista. Přijměte radu danou vám v Izaiáši 58. kapitole. Budete-li následovat tam daných direktiv, dojde toto zaslíbení svého splnění: „Tehdáž se vyrazí jako jitřní záře světlo tvé a zdravé tvé rychle zkvete, předcházeti tě zajisté bude spravedlnost tvá a sláva Hospodinova zbéře tě. Tehdy volati budeš a Hospodin vyslyší tě, zavoláš a řekne: Teď jsem. Jestliže vyvržeš z prostřed sebe jho a vztahování prstu a mluvení nepravosti a vyleješ-li lačnému duši svou, vzejde v temnostech světlo tvé a mrákota tvá bude jako poledne. Nebo povede tě Hospodin ustavičně a nasytí i v náramné sucho duši tvou a kosti tvé tukem naplní. I budeš jako zahrada svlažená a jako pramen vod, jehož vody nevysýchají.“ (Iz 58,8-11) TM 126.3
Chopte se přikázaného díla. Se své strany Pán splní svá zaslíbení. Tato vnuknutá Písma by vám nikdy nebyla dána, kdyby Pán neměl ve vás důvěru, že můžete vykonati vše, co od vás žádá. Můžete dbáti pozvání: „Vezměte jho mé na se a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem a naleznete odpočinutí dušem svým. Jho mé zajisté jestiť rozkošné a břímě mé lehké.“ (Mt 11,29-30) TM 127.1
Můžete vystoupit k výšinám, kam vás Duch svatý volá. Pravé náboženství znamená prožívat Slovo ve všem praktickém životě. „Chceš-li kdo za mnou přijíti, zapříž sebe sám a vezmi kříž svůj a následuj mne.“ (Mt 16,24) Toto jest podmínka učednictví: „Aj služebník můj, kteréhož jsem vyvolil, milý můj, v němž se dobře zalíbilo duši mé. Položím Ducha svého na něj a soud národům zvěstovati bude. Nebude se vaditi, ani křičeti, aniž kdo na ulicích uslyší hlas jeho. Třtiny nalomené nedolomí a lnu kouřícího se neuhasí, až vyjeví soud k vítězství. A ve jménu jeho národové doufati budou.“ (Mt 12,18-21) TM 127.2
Děkujte Bohu, že máte konat dílo i mimo církev. Církev nebyla dostatečně vychována, aby pracovala mimo svůj vlastní lid. Mnoho duší mimo církev by mohlo být osvíceno a mnohem větší světlo by mohlo být vneseno do církve kdyby v kterékoli krajině každý člen církve, osobující si právo na pokročilé světlo pravdy, pracoval srdcem, duší i hlasem na získání duší pro pravdu. Celkem je vykonáváno příliš málo práce členy církve pro ty, kteří potřebují světlo, pro ty stojící mimo církev Adventistů s. d. Pán praví: „Třtiny nalomené nedolomí a lnu kouřícího se neuhasí, až i vypoví soud k vítězství. A ve jménu Jeho národové doufati budou.“ (Mt 12,20-21) Ti, kteří spolupracují s Ježíšem Kristem, poznají, že se všechna tato zaslíbení naplňují v jejich vlastních zkušenostech. Pán vyznačil povinnost pro každou duši. U soudu bude každý bez výmluvy, že nekonal svou povinnost. TM 127.3
Důkladnější osvědčení učednictví (křtěnci)
Není požadováno tak důkladného osvědčení z učednictví, jak by mělo býti požadováno od těch, kdo přistupují ke křtu. Mělo by býti dobře zkoumáno, zda ti, kteří se prohlašují za obrácené, nepřijímají prostě jméno Adventisty s. d., nebo zda skutečně zaujímají místo po boku Páně, aby vyšli ze světa a byli odděleni a nedotýkali se nečistého. Mají býti přijati jen tehdy, chápou-li plně své povinnosti a postavení. Ukáží-li, že následují zvyků, obyčejů a cítění světa, musí s nimi býti poctivě naloženo. Nepociťují-li břímě změny svého počínání, neměli by býti přijímání za členy církve. Bůh si přeje, aby se jeho církev skládala z poctivých, věrných strážců milosti Kristovy. TM 128.1
Hřích tohoto světa spočívá na vyznávajícím lidu Božím. Svou sobeckostí, chtivostí radovánek a fintivosti zapírají Krista, o němž praví jejich členství v církvi, že ho následují. Děkuji Bohu, že Ježíš Kristus zná každý impuls srdce věřícího. Mnozí se vydávají za dítky Boží a Krista nenásledují. Jejich lehkomyslnost, povrchní rozhovory, nedostatek povznášející zbožnosti, jejich nízké cíle svádí druhé, kteří by snad vedli jiný způsob života, kdyby zde nebylo příkladů těchto svůdníků, kteří jdou prostě za svou vlastní představou, ale nemilují Krista a Jeho vůli nečiní. TM 129.1
Ježíš je spřízněn s každým pokorný, něžným a mírným srdcem. Tito prodělávají zkoušky a dopouštějí se chyb, ale jsou zkroušeného srdce, poněvadž zraňují svého Spasitele, který je miloval a za ně zemřel. Přicházejí pokorně k Jeho nohám, bojují Jeho boj. V mírnosti a poníženosti svého srdce se snaží činit druhým dobro. Usilují o šíření pravdy v upřímné a vážné horlivosti. TM 129.2
Pán Ježíš miluje ty, za které položil svůj život. Ježíš je zarmoucen, když dovolují světským vlivům, aby se postavily mezi ně a jejich Pomocníka, když dají před Kristem přednost modlám a bůžkům, když s lhostejností přijímají Jeho volání k lidskému srdci a nedávají odpovědi. Ví, že to je k jejich škodě, neboť jsou kamenem úrazu a překážkou pro hříšníky. Neshromažďují s Kristem, ale rozptylují se od Něho. Ale když se skrze velké soužení dotkne Duch Boží jejich srdce a oni se k němu obrátí, vyslyší jejich modlitby. Kristus zná schopnosti, které dal každé duši, aby Mu sloužila pro své přítomné i věčné dobro. Přeje si, aby ho tyto duše nezklamaly. Přeje si, aby zářily v Jeho království. Nejvýše budou poctěni ti, kteří denně berou svůj kříž na sebe a následují Krista. TM 129.3
Učiňme pravdu skutečností
Pán Ježíš si přeje, aby každá duše uváděla pravdu ve skutek. Ukažte, že věříte, že nejste na půl Kristovi a na půl světa. O všech takových Kristus praví: „Ó bys studený byl, aneb horký,… vyvrhnu tě z úst svých.“ (Zj 3,15-16) Kdo oceňuje lásku Kristovu, bude upřímně pracovat s Kristem, aby přivedl jiné duše jako ovečky k Mistru. Kdo je spojen s Kristem, koná vždy poctivou práci. Přináší ovoce k Jeho slávě. Ale lenivost, nedbalost a lhostejnost odděluje duši od Krista a přichází satan, aby zpracoval jeho vůli ubohými světskými zájmy. Máme velkou pravdu, ale nedbalou lhostejností ztrácí tato pravda svou moc a sílu nad námi. Satan se dostavuje se svými speciálními pokušeními a odvádí vyznávající následovníky Kristovy od jejich Vůdce, řadě je mezi bláznivé panny. TM 130.1
Pán přichází a my nyní potřebujeme olej milosti do nádobek svých lamp. Táži se: Kdo bude nyní na straně Páně? Než Ježíš odešel, zaslíbil, že opět přijde, aby nás vzal k sobě, „abychom“, jak pravil, „kde On je i my byli“. Jsme cizinci a poutníky na tomto světě. Musíme čekat, bdít, modlit se a pracovat. Všechna naše mysl, celá duše, celé srdce a všechna naše síla jsou zaplaceny krví Syna Božího. Nepokládejte za svou povinnost nosit poutnický oděv téže bary a téhož střihu, ale slušný, skromná oděv, jak nás tomu učí inspirované Slovo. Bude-li naše srdce jedno se srdcem Kristovým, bude naším nejvytouženějším přáním býti oděni Jeho spravedlností. Člověk nemá brát na sebe nic, co by budilo pozornost, nebo vyvolávalo spory. TM 130.2
Křesťanství – kolik lidí neví, co to je. Není to moc, co by mohlo býti oblečeno. Je to život spojený s životem Ježíše. Znamená to, že nosíme roucho spravedlnosti Kristovy. Ve vztahu ke světu řeknou křesťané se vší rozhodností: Jsme poutníci a cizinci“, naše občanství je nahoře. Nebudou viděni, že by vyhledávali společnost pro zábavu. Řeknou: Nejsme již zaslepeni dětinstvím. Jsme cizinci a poutníci, očekávajíce na město, jež má základy v nebesích a jehož stavitelem a učinitelem jest sám Bůh. TM 131.1
*****
Zachovávání soboty – znamení věrnosti
(Special Testimony to Battle Creek Church, 29-40 [1898].)
Sunnyside, Cooranbong,
12. ledna 1898
Volám ke všem, kdo se spojili v akci, která je špatná v zásadě rozhodné reformace a pravdy, nevhodná k pokorné chůzi s našim Bohem. Svět bude brzy souzen. Spravedlivý Bůh musí pomstít smrt svého Syna. Dnes volí lidé Barabáše a volají: Ukřižuj Krista. A dělají to na osobách jeho svatých. Půjdou touže cestou, jako židovští kněží a zákoníci ve svém zacházení s Kristem. On, Syn Boží a nevinný muž byl zavražděn, poněvadž mluvil lidu pravdu, kterou neradi slyšeli. A přece byl Synem nekonečného Boha. TM 131.2
Ti, kteří dnes zavrhují Zákon Hospodinův a neprojevují úctu k Jeho přikázáním, staví se po bok velkého odpadlíka. Prohlašují hříchem zkaženému světu, že je Zákon Boží zrušen a neplatný. Ti, kdo toto prohlašují za pravdu, klamou lid a přibíjejí ve své podstatě Zákon Hospodinův na kříž mezi dva lotry. Jaká myšlenka! TM 132.1
Před všemi nepadlými světy a před nebeským Vesmírem bude muset svět skládat počet Soudci všeho světa, tomu Jedinému, kterého zavrhli a ukřižovali. Jaký to bude den zúčtování. Bude to velký den Boží odplaty. Tehdy nebude Kristus stát před Pilátem. Pilát a Herodes a všichni, kdo se Mu posmívali, kdo Ho bičovali, zavrhovali a ukřižovali, uvidí, co to znamená, pocítí hněv Beránka. Jejich činy se jim zjeví v pravém světle. TM 132.2
Hrozná zklamání
Jak strašlivě se zklamou ti, kdo se domnívají, že se svět stává lepším. Kristus prohlašuje: „Jakož se dálo za dnů Noé, tak bude i za dnů Syna člověka.“ „A jakož bylo za dnů Noé, takť bude i příchod Syna člověka. Neboť jakož za dnů těch před potopou žrali a pili, ženili se a vdávaly se, až do toho dne, když Noé všel do korábu. A nezvěděli, až přišla potopa a zachvátila všecky, takť bude i příští Syna člověka.“ (L 17,26; Mt 24,38-40) A právě k takovým koncům dojde svět zavrhnutím Zákona Božího. TM 132.3
„A třetí anděl letěl za nimi, právě velikým hlasem: Bude-li se kdo klaněti šelmě a obrazu jejímu a vezme-li znamení její na čelo své, aneb na ruku svou, i tenť bude píti víno hněvu Božího, víno, kteréž jest vlito do kalichu hněvu jeho a trápen bude ohněm a sírou před obličejem svatých andělů a před obličejem Beránka. A dým muk jejich vstoupí na věky věků a nebudouť míti odpočinutí dnem i nocí ti, kteříž se klanějí šelmě a obrazu jejímu a jestliže kdo přijme znamení jména jejího“ (Zj 14,9-11) TM 132.4
Jan byl vyzván, aby pohleděl na lid rozdílný od těch, kdo se klanějí šelmě a obrazu jejímu, zachováváním prvního dne týdne. Zachovávání tohoto dne je znamením šelmy. Jan praví: „Tuť jest trpělivost svatých, tu jsou ti, kteříž ostříhají přikázání Božích a víry Ježíšovy.“ (Zj 14,12) TM 133.1
„I rozhněval se drak na tu ženu a šel bojovati s jinými z semene jejího, kteří ostříhají přikázání Božích a mají svědectví Ježíše Krista.“ (Zj 12,17) Jasně je nám ukázáno, že budou dvě skupiny při příchodu našeho Pána a Spasitele Ježíše Krista. Ve které skupině bychom si přáli býti nalezeni? „Aj přijduť brzo a odplata se mnou, abych odplatil jednomu každému podle skutků jeho. Jáť jsem Alfa i Omega, počátek i konec, první i poslední. Blahoslavení, kteříž zachovávají přikázání jeho, aby měli správo k dřevu života a aby branami vešli do města.“ (Zj 22,12-14) To je určení těch, kteří zachovávají přikázání. Neměli bychom si všichni přát, abychom byli v počtu těch, kteří budou míti právo ke stromu života a kteří vejdou branami do města? TM 133.2
Adam a Eva a jejich potomci ztratili pro svou neposlušnost právo ke stromu života. „Tedy řekl Hospodin Bůh: Aj, člověk učiněn jest jako jeden z nás, věda dobré i zlé, pročež nyní, aby nevztáhl ruky své a nevzal také z stromu života a jedl by i byl by živ na věky, vyžeňme jej. I vypustil jej Hospodin Bůh ze zahrady Eden, aby dělal zemi, z níž vzat by.“ (Gn 3,22-23) Adam a Eva přestoupili Zákon Boží. Proto bylo nutné, aby byli vyhnáni z ráje a tak odloučeni od stromu života, aby pojídáním jeho ovoce nestal se hřích nesmrtelným. „A tak vyhnal člověka a osadil zahradu Eden cherubíny k východní straně s mečem plamenným blýskajícím se, aby ostříhali cesty k stromu života.“ (Gn 3,24) Aby byl nesmrtelným, byl člověk závislým na stromu života a Bůh učinil toto opatření, aby lidé nemohli jísti z tohoto stromu a „žíti věčně“, aby se nemohli státi nesmrtelnými hříšníky. TM 133.3
Pro hřích přišla na svět smrt. Ale Kristus dal život, aby člověku mohla býti dána jiná zkouška. On nezemřel na kříži, aby zrušil Zákon Boží, ale proto, aby zajistil člověku druhou zkoušku. Nezemřel, aby udělal hřích nesmrtelným, zemřel, aby zajistil právo zničení toho, kdo měl moc smrti, tj. ďábla. Vytrpěl za celý svět plný trest, místo zrušení Zákona. To učinil nikoliv proto, aby člověk mohl pokračovat v hříších, ale proto, aby se lidé obrátili k věrnosti a zachovávali přikázání Boží a Jeho Zákon, jako zřítelnici oka svého. TM 134.1
Znamení poslušnosti
Znamení poslušnosti je zachovávání Soboty, čtvrtého přikázání. Když lidé zachovávají čtvrté přikázání, budou zachovávati i všechna ostatní. Nebyl to lidský hlas, který promlouval k Mojžíšovi, určující mu Sobotu jako znamení: „Mluvil také Hospodin k Mojžíšovi, řka: Ty pak mluv k synům Izraelským a rci: Avšak sobot mých ostříhati budete. Nebo to znamením jest mezi mnou a vámi po rodech vašich, aby známo bylo, že já jem Hospodin, kterýž vás posvěcuji. Protož ostříhati budete soboty, nebo svatá jest vám. Kdož by ji poskvrnil, smrtí umře a kdo by koli dělal v ní dílo, vyhlazena bude ta duše z prostředku lidu svého.“ (Ex 31,12-14) TM 134.2
Bůh nezanechal tak důležitý pokyn, jako jest tento, bez přesného určení. „Šest dní děláno bude dílo, ale v den sedmý sobota odpočinutí jest svatost Hospodinu. Každý, kdož by dělal dílo v den sobotní, smrtí umře. Protož ostříhati budou synové Izraelští soboty, tak aby světili sobotu po rodech svých smlouvou věčnou.“ (Ex 31,15-16) TM 135.1
Lidská filosofie – versus – Boží zjevení
Lidská filosofie prohlašuje, že bylo zapotřebí nedefinovatelného časového období pro stvoření světa. Konstatuje to taktéž Bůh? Nikoli. On praví: „Mezi mnou a syny Izraelskými za znamení jest na věčnost, nebo šest dní dělal Hospodin nebe i zemi, v den pak sedmý přestal a odpočinul.“ (Ex 31,17) Prosím, čtěte pozorně Deuteronomium 5. kapitolu Bůh praví opět: „Pomni na den sobotní, abys jej světil… Nebo v šesti dnech učinil Hospodin nebe a zemi, moře a všecko, což v nich jest a odpočinul dne sedmého, protož požehnal Hospodin dne sobotního a posvětil ho.“ (Ex 20,8.11) TM 135.2
A přece s tímto živým Slovem Božím před očima, předkládají ti, kteří tvrdí, že káží Slovo, mínění lidská, zásady a přikázání člověka. Zavrhují Zákon Boží svými tradicemi, že byl svět stvořen v nedefinovatelném časovém rozpětí, což je jednou ze satanových lží. Bůh promlouvá k lidskému pokolení mluvou, které mohou rozumět. Nevyjadřuje se tak neurčitě, aby si lidské bytosti mohly upravit záležitosti dle svých vlastních teorií. Když Bůh prohlašuje, že stvořil svět v šesti dnech a odpočinul dne sedmého, míní tím den o 24 hodinách, který stanovil východem a západem slunce. TM 135.3
Bůh by byl nevyřkl ortel smrti za nezachovávání soboty, kdyby byl člověku nedal jasný pojem o Sobotě. Když stvořil náš svět a člověka, pohlížel na dílo, které vykonal a prohlásil je za velmi dobré. A když byl položen základ pro svět, byl taktéž položen základ pro Sobotu. „Když prozpěvovaly spolu hvězdy jitřní a plesali všichni synové Boží.“ (Jb 38,7) Viděl Bůh, že byla sobota pro člověka bezpodmínečně nutná, dokonce i v ráji. Když ustanovil Bůh Sobotu, měl na mysli duchovní i tělesné zdraví člověka. TM 136.1
Ne kterýkoliv den ze sedmi
Bůh stvořil svět doslovně v šesti dnech a doslovně šestého dne na sklonku odpočinul od všeho díla svého. Tak dal též člověku šest dní ku práci. Ale posvětil den svého odpočinku a přikázal člověku, aby jej zachovával a oprostil se ode vší pozemské práce. Když takto oddělil Sobotu, určil ji světu za den pamětný. On neoddělil jeden den, kterýkoli den ze sedmi, ale jeden určitý den zvláštní, den sedmý. A zachováváním Soboty ukazujeme, že uznáváme Boha za živého Boha, Stvořitele nebe i země. TM 136.2
Sobota se neomezuje na nějakou zvláštní třídu lidí. Byla dána všemu lidstvu. Nemá býti prožívána v zahálce, ale provozováním díla Božího. Tak mají lidé činit, aby poznali, že „já jsem Hospodin, který je posvěcuji“. TM 136.3
Bůh se velmi přibližuje k svému lidu ve dni, který požehnal a posvětil. „Nebesa vypravují slávu Boha silného a dílo rukou jeho obloha zvěstuje. Den po dni vynáší řeč a noc po noci ukazuje umění.“ (Ž 19,2-3) Sobota je Hospodinovým dnem pamětným, ukazujícím člověku na Stvořitele, který učinil svět a vše, co na něm je. V obrovských horách, ve vysokých stinných stromech, v každém pučícím poupátku a kvetoucí rostlině můžeme pozorovat dílo velkého Mistra – Umělce. Vše k nám promlouvá o Bohu a Jeho slávě. TM 137.1
Každé věrné dítko Boží bude usilovat o poznání pravdy. Jan podal pravdu tak jasně, že jí může i dítě rozumět. „Milujete-li mě, přikázání mých ostříhejte. A jáť prositi budu Otce a jiného Utěšitele dá vám, aby s vámi zůstal na věky. Toho Ducha pravdy, jehož svět nemůže přijati, nebo nevidí ho, aniž ho zná.“ (J 14, 15-17) Chceme být počítáni k těm, kdo nemohou rozeznat pravdu, kteří jsou tak zaslepení oklamávající mocí nepřítele, že nevidí Toho, který je výrazným obrazem osoby Otcovy? TM 137.2
Následovníci Kristovi tvoří společně jinou třídu lidí. „Ale vy znáte jej, neboť u vás přebývá a ve vás bude. Neopustím vás sirotků, přijduť k vám. Ještě maličko a svět mne více neuzří, ale vy uzříte mne, nebo já živ jsem, i vy živi budte.“ „Kdož by měl přikázání má a ostříhal jich, onť jest ten, kterýž mne miluje. A kdož mne miluje, milován bude od Otce mého a jáť jej budu milovati a zjevím jemu samého sebe.“ (J 14,17-21) „Miluje-li mne kdo, slova mého ostříhati bude a Otec můj bude jej milovati a k němu přijdeme a příbytek u něho učiníme. Kdož nemiluje mne, slov mých neostříhá a slovo kteréž slyšíte, neníť mé, ale toho, který mne poslal, Otcovo.“ (J 14,23-24) Slovo lidské bytosti nemůže být přijato a nemůže mu být bezpodmínečně uvěřeno. Nejprve se musíme tázati: Mluví v souladu s Písmem_ Zamítá jasné „takto mluvil Hospodin“, poněvadž vidí, že to v sobě chová utrpení (odříkání?) TM 137.3
Na čí straně jsi Ty?
Nalézáme se na straně těch, kteří odmítají býti věrnými svému Bohu? Nemají zájmu na známosti Boží. Zavrhují Syna Božího, zosobněni vší lidské dobroty. Staví se na stranu těch, kdo volí místo Krista, zloděje a vraha, ačkoliv nemohla býti prokázána žádná vina Kristovi. To svědčí o mravních choutkách tohoto světa. Máme býti na straně světa, nebo na straně Kristově, který praví: „Zachoval jsem přikázání Otcova.“ TM 138.1
Slovo Hospodinovo bude trvati na věky. „Na počátku bylo Slovo a to Slovo bylo u Boha a to Slovo byl Bůh. To bylo na počátku u Boha. Všecky věci skrze ně učiněny jsou a bez něho nic není učiněno, což učiněno jest. V Něm život byl a život byl světlo lidí. A to světlo v temnostech svítí, ale tmy ho neobsáhly… Na světě byl a svět skrze Něho učiněn jest, ale svět ho nepoznal. Do svého vlastního přišel, ale vlastní Jeho nepřijali Ho. Kteříž pak koli přijali jej, dal jim moc syny Božími býti, těm kteříž věří ve jméno Jeho, kteříž ne ze krvi, ani z vůle těla, ani z vůle muže, ale z Boha zplození jsou. A Slovo to tělo učiněno jest a přebývalo mezi námi (viděli jsme slávu Jeho, slávu jakožto jednorozeného od Otce), plné milosti a pravdy.“ (J 1,1-5.10-14) TM 138.2
Kdo přijímá vírou Krista jako svého osobního Spasitele, nemůže sympatizovat se světem. Existují dvě jasně oddělené třídy: Jedni jsou věrní Bohu, zachovávajíce jeho Přikázání, druzí pak mluví a jednají jako svět, odvrhujíce Slovo Boží, které je pravdou a přijímajíce slovo „odpadlíka“, který zavrhl Ježíše. TM 139.1
Koho si zvolíš Ty?
Na čí straně jsme my? Svět Krista zavrhl, nebesa jej přijala. Člověk, smrtelný člověk, zavrhl knížete života, Bůh jej vyvýšil. Bůh, náš vrchní vládce přijal Ho v nebesích. Člověk Ho korunoval trnovou korunou, Bůh Ho korunoval korunou královského majestátu. Musíme mysliti poctivě, nestranně. Chcete, aby vám vládl tento muž, Ježíš Kristus, nebo chcete Barabáše? Smrt Kristova přináší zavrhovatelům jeho milosti hněv a soudy Boží, nesmíšené s milosrdenstvím. Je to hněv Beránkův. Ale smrt Kristova je nadějí a životem věčným všem, kteří Ho přijímají a v Něho věří. TM 139.2
Bůh jistě povolá svět na soud, aby pomstil smrt svého jednorozeného Syna, Toho, který stál před soudnou stolicí Pilátovou a Herodesovou. Tento jediný je nyní v nebeských dvorcích, kde oroduje za lid, který Ho zavrhl. Zvolíme si pečeť světa, nebo chceme býti Božím lidem, zvláštním, odděleným? Přijmeme „takto mluvil Hospodin“, místo „takto mluvil člověk“? Papežská moc, člověk hříchu, rozhodl, aby římsko-katolická církev změnila Zákon Boží. M9sto sedmého dne pokřtil a představil světu dítě papežství, první den týdne, aby byl zachováván jako svatý den odpočinku. Protestantský svět přijal toto dítě papežství, kolébal a hýčkal je a dal mu úctu, kterou Bůh vložil na den sedmý. TM 139.3
„Viztež, učil jsem vás ustanovením a soudům, jakž mi přikázal Hospodin, Bůh můj, abyste tak činili v zemi, do kteréž vejdete k dědičnému držení jí. Ostříhejtež tedy a čiňte je, nebo tj. moudrost vaše a opatrnost vaše před očima národů, kteříž slyšíce všecka ustanovení tato, řeknou: Jistě lid moudrý a rozumný národ veliký tento jest. Nebo který národ tak veliký jest, kterýž by měl Bohy sobě tak blízké, jako jest Hospodin Bůh váš ve všem volání našem k němu? A který jest národ tak velký, kterýž by měl ustanovení a soudy spravedlivé, jako jest všecken Zákon tento, kterýž já vám dnes předkládám? Avšak hleď se a bedlivě ostříhej duše své, abys nezapomenul na ty věci, kteréž viděly oči tvé a aby nevyšly z srdce tvého po všecky dne života tvého a v známost je uvedeš synům i vnukům svým. A nezapomínej, že jsi onoho dne stál před Hospodinem Bohem svým na Orébě, když mi byl řekl Hospodin: Shomažď mi lid, ať jim předložím slova má, z nichž by se učili mne báti po všecky dny, dokudž živi budou na zemi a témuž aby syny své učili… Jimž vyhlásil vám smlouvu svou, kteréžto přikázal vám ostříhati, totiž desíti slov a napsal je na dvou deskách kamenných.“ (Dt 4,5-10.13) TM 140.1
„Slyš, Izraeli, Hospodin Bůh náš, Hospodin jeden jest. Protož milovati budeš Hospodina, Boha svého z celého srdce svého a ze vší duše své a ze vší síly své. A budou slova tato kteréž já přikazují tobě dnes, v srdci tvém. A budeš je často opětovati synům svým a mluviti o nich, když sedneš v domě svém, když půjdeš cestou a léhaje i vstávaje. Uvážeš je za znamení na ruce své a jako náčelník mezi očima svýma. Napíšeš je také na veřejích domu svého a na branách svých.“ (Dt 6,4-9) TM 140.2
„Nebo ty lid svatý jsi Hospodinu Bohu svému, tebe vyvolil Hospodin Bůh tvůj, abys jemu byl lidem zvláštním, mimo všechny národy, kteříž jsou na zemi. Ne proto, že by vás více bylo nad jiné národy, připojil se k vám Hospodin a vyvolil vás, (nebo menší počet vás byl, nežli jiných národů), ale proto, že miloval vás Hospodin a splniti chtěl přísahu, kterouž přisáhl otcům vaším, vyvedl vás v ruce silné… A protož ostříhej přikázání a ustanovení i soudů, kteréž já tobě dnes přikazuji, abys je činil.“ (Dt 7,6-8.11) Prosím, čtěte bedlivě celou 7. kapitolu Deuteronomium a přemýšlejte o Slovu Hospodinovu. TM 141.1
Odvrátíte se od jasného „takto praví Hospodin“, když jste byli přečetli příběh o Adamově hříchu a pádu? Padl, poněvadž zavrhl Slova Hospodinova a dbal slov satanových. Vyplácí se přestoupení? Pro hřích ztratil Adam ráj. Přestupováním přikázání Božích ztratí člověk nebe a celou věčnost požehnání. To nejsou jen plané báchorky, ale pravda. Opět se vás táží: Na čí straně se nalézáte? „Je-li Hospodin Bůh, následujte jej, je-li bohem Bál, následujte Bále.“ TM 141.2
5. Slavnostní výzva kazatelům
Volání po vyšší úrovni
(Special Testimonies, Series A 1:1-15 [1890].)
Petoskey, Michigan,
20. srpna 1890
Drazí bratři,
nemohu vám vyjádřit tíhu a bolest srdce, kterou jsem pocítila, když mně byl předložen pravý stav věcí. Jako učitelé pravdy pracují mužové, kteří potřebují učiti se prvním lekcím ve škole Kristově. Moc Boží musí obrátit srdce kazatelů, jinak nechť si hledají jiné povolání. Když vyslanci Boží poukazují lidu na vážnost přítomné pravdy, nechť to jsou muži střízliví, uvážliví, rozumní spolupracovníci Boží. Mají-li pravý smysl pro poslání, které Kristus svěřil svým učedníkům, budou otvírat Slovo Boží s úctou a budou naslouchat naučení ode Pána, vyprošujíce si moudrost s nebes, aby si uvědomili, když tak stojí mezi živými a mrtvými, že musí jednou skládat Bohu počet z díla svých rukou. TM 142.1
Žertující kazatel
Co může dělat kazatel bez Ježíše. Skutečně nic. Je frivolním, žertujícím mužem, není připraven vykonávat povinnost, uloženou Pánem. Kristus praví: „Beze mne nic nemůžete učinit.“ (J 15,5) Hladká prázdná slova, plynoucí z jeho úst, frivolní anekdoty, slova pronášena, aby vyvolala smích, jsou Slovem Božím zatracena a nejsou vůbec na místě na posvátné katedře. TM 142.2
Říkám vám otevřeně, bratři, dokud nebudou kazatelé obráceni, budou naše církve churavět a budou způsobilé k zahynutí. Jedině moc Boží může změnit srdce lidské a naplnit je láskou Kristovou. Jedině moc Boží může napravit a podmanit si vášně a posvětit lásku. Všichni, kdo slouží, musí pokořit svá pyšná srdce, podřídit svou vůli, vůli Boží a skrýti svůj život s Kristem v Bohu. TM 143.1
Co je podstatou kazatelství? Je to snad smíšenina komického a náboženského? Pro taková představení jsou divadla. Je-li v něm formován Kristus, je-li vnášena pravda se svou posvěcující mocí do vnitřní svatyně duše, nebude míti veselých mužů, aniž budou učit studení, mrzutí a hrubí mužové hynoucí duše vzácným lekcím Kristovým. TM 143.2
Naší kazatelé potřebují změnit charakter. Měli by cítit, že jsou ze všech lidí nejubožejšími, není-li jejich dílo konáno v Bohu a jsou-li přenechání vlastnímu nedokonalému úsilí. Kristus bude s každým kazatelem i když snad nedosáhl dokonalosti charakteru, jen když se bude upřímně snažit stát se podobným Kristu. Takový kazatel se bude modlit. Bude kvílet mezi chrámem a oltářem, bude v úzkosti duše své volat, aby byl Pán s ním, jinak se nemůže postavit před lid s nebes hledícími na něco a s andělem, zapisujícím jeho slova, jeho chování a jeho ducha. TM 143.3
Ach, kdyby se lidé jen báli Boha. Ach, kdyby jen Pána milovali. Ach, kdyby vyslanci Boží cítili břímě hynoucích duší. Pak by pouze neřečnili, ale měli by sílu Boží, oživující jejich duše a jejich srdce by plála ohněm lásky Boží. Ze slabosti by se stali silnými, neboť by byli činitelé slova. Slyšeli by hlas Ježíšův: „Aj, já s vámi jsem po všecky dny.“ (Mt 28,20) Ježíš by byl jejich učitelem a slova, která by kázali, by byla hbitá a mocná, ostřejší, než dvousečný meč a rozeznávala by myšlenky a úmysly srdce. Tak, jak si mluvící váží Boží přítomnosti, ctí moc Boží a důvěřuje jí, tak je uznáván jako spolupracovník Boží. Právě v tomto měřítku se stává mocným v Bohu. TM 143.4
Ten, kdo hledá záchranu duší, má zapotřebí povznášející moc a neustálého vzrůstu známosti Boží a pravdy. Jestliže kazatel pronáší slova ze živého výroku Božího, jestliže v ně věří a očekává spolupráci s Kristem, jehož je služebníkem, skrývá-li sebe a vyvyšuje-li Krista, Vykupitele světa, dotknou se jeho slova srdce posluchačů a jeho práce ponese Boží ověření. Duch Boží musí být živým prostředníkem, aby přesvědčil o hříchu. Živý prostředník představuje mluvčímu zisk z oběti na kříži a když je pravda uvedena do styku s přítomnými dušemi, získává je Ježíš pro sebe a bude pomáhat naším slabostem, vyučovat, vést a inspirovat nám myšlenky, které mají svůj původ v nebesích. TM 144.1
Jak málo může činiti člověk pro záchranu duší a přece jak mnoho v Kristu, je-li naplněn Jeho Duchem. Lidský učitel nemůže číst v srdci posluchače, ale Ježíš uděluje milost, kterou každá duše potřebuje. On rozumí schopnostech člověka, jeho slabosti i jeho síle. Pán pracuje na lidském srdci a kazatel může být duším, naslouchajícím jeho slovům vůni k smrti tím, že je odvádí od Krista, nebo, je-li posvěcen, zbožný, bez sebedůvěry a vzhlížející k Ježíši, může být zachráncem života k životu duším, které se nalézají již pod usvědčující mocí Ducha svatého a v jejichž srdcích Pán připravuje cestu pro poselství, které svěřil lidskému prostředníku. Tak je srdce nevěřícího dotčeno a odpovídá poselství pravdy. „Jsme spolupracovníky Božími.“ Přesvědčení, zasazená do srdce a osvícená poznání vniknutím Slova pracují v dokonalé harmonii. Pravda, podaná duši má sílu probudit její dřímající energii. Duch Boží, pracující na srdci, spolupracuje s působením Božím v Jeho lidských nástrojích. Uznají-li kazatelé potřebu důkladné nápravy samých sebe, budou-li činiti, že musí dosíci vyšší úrovně, bude jejich vliv na církev povznášející a zjemňující. TM 144.2
Tajné chyby musí být přemoženy
I mezi kazateli jsou hříšníci. Netouží smrtelně vážně po vstupu do nebe úzkou bránou. Bůh s nimi nespolupracuje, poněvadž nemůže strpět přítomnost hříchu u toho, kdo Ho nenávidí. I andělé, kteří stáli kol Jeho trůnu, které On miloval, ale kteří nebyli věrní, byli svrženi s nebes i s jejich vzpurným vůdcem. Svatost je základem trůnu Božího. Hřích je protějškem svatosti, hřích ukřižoval Syna Božího. Kdyby mohli lidé vidět, jak ohyzdný je hřích, nestrpěli by ho a necvičili by se v něm. Napravili by svůj život i svou povahu. Tajené chyby by přemáhali. Máte-li být svatými v nebi, musíte být nejprve svatými zde na zemi. TM 145.1
Je velmi zapotřebí, aby naši bratři přemáhali utajované chyby. Nelibost Boží vidí nad mnohými z nich jako mrak. Sobectví, neláska, žádostivost, podezíravost, faleš, krádež, loupež, smyslnost, nevázanost a cizoložství je psáno proti jménům mnohých, kteří si osobují víru ve vznešenou a svatou pravdu pro tuto dobu. Jak mohou být tyto zlořečené vlastnosti vyčištěny z polí, když je vytrvale provádí mužové, vydávající se za křesťany? Jsou jakýmsi způsobem dbalí svých cest před lidmi, ale jsou urážkou pro Boha. Jeho čisté oko vidí, svědek zapisuje všechny jejich hříchy i ty tajné a nebudou-li se kát a své hříchy před Bohem vyznávat, nepadnou-li na skálu a nebudou-li rozražení, zůstanou jejich hříchy proti ním zaznamenány v knize pamětné. Ach, hrozné příběhy hříchů nikdy nevyznaných budou zjeveny světu na soudu – hříchy nevymazané. Ach, kéž by tyto ubohé duše mohly vidět, že se hromadí hněv ke dni hněvu. Tehdy budou odhaleny tak pohnutky srdce, tak i činy. Pravím vám, bratři a sestry, je třeba, abyste pokořili své duše před Bohem. Přestaň činit zlo, avšak na tom nepřestaň, „uč se činit dobře“. Boha můžete oslavit jen tehdy, ponesete-li ovoce Jeho slávy. TM 146.1
Kazatelé, ve jménu Ježíše Krista vás prosím, začněte dílo u sebe, svým neposvěceným životem jste položili kámen úrazu před své děti a před nevěřící. Někteří z vás jednají impulsivně, vášnivě a s předsudkem a přinášejí nečisté, poskvrněné oběti Bohu. Pro Boha, vyčistěte pole milostí Kristovou a osobním dílem očistění své duše od mravní nečistoty. Žertující kazatel na kazatelně, nebo takový, který se nad míru snaží získat chválu a uznání, přibíjí svým počínáním Syna Božího znovu na kříž a uvaluje na něj veřejné pohanění. Zde je nutné důkladné pokání, víra v našeho Spasitele Ježíše Krista, pozorná bdělost, neustávající modlitba a pilné hledání v Písmě. Bůh nás činí odpovědnými za vše, čím bychom mohli býti, kdybychom napravili a zdokonalili své schopnosti. Budeme souzeni dle toho, čím jsme měli být, ale nebyli, dle toho, co jsme mohli vykonat, ale nevykonali, poněvadž jsme nevyučili své moci, abychom oslavili Boha. Za všechnu známost, kterou jsme mohli získat, ale nezískali, bude následovat věčná ztráta i když neztratíme svých duší. Všechen náš vliv náleží Bohu. Vše, čeho se domůžeme, musí být použito k Jeho slávě. Všechen majetek, který nám Bůh svěřil, má být položen na oltář Boží, aby Mu byl znovu vrácen. Pracujeme na svém vlastním osudu. Kéž nám Bůh všem pomůže být moudrými pro věčnost. TM 146.2
Milí bratři, žijeme v nejvážnější době dějin tohoto světa.. Není již doba pro hřešení, je vždy nebezpečné pokračovat v přestoupeních, ale v přítomné době je to obzvláště pravdivé. Jsme nyní na samých hranicích věčného světa a ve vážnějším poměru k času a věčnosti, než kdy dříve. Nechť každý člověk zkouší vlastní srdce a prosí o jasné paprsky Slunce Spravedlnosti, aby mohla být zahnána všechna duchovní temnota a očištěná od vší nečistoty. „Jestliže pak budeme vyznávati hříchy své, věrný je Bůh a spravedlivý, aby nám odpustil hříchy a očistil nás od všeliké nepravosti.“ (1 J 1,9) Skrze víru, bez ohledu na cítění, posílí Ježíš, Tvůrce našeho spasení a dokonavatel naší víry svou vzácnou milostí, mravní síly a hříšníci mohou mít za to, „že jste zemřeli zajisté hříchu, ale živí jste Bohu v Kristu Ježíši“ (Ř 6,11). Prostá víra a láskou Kristovou v duši spojuje věřícího s Bohem. Když bojuje jako věrný vojín Kristův, má sympatie celého věrného vesmíru. Sloužící andělé jsou kol něho, aby mu byli nápomocni ve všech směrech, takže může odvážně říci: „Pán spomocník můj.“ (Žd 13,6) „Hospodin jest síla má a štít můj.“ (Ž 28,7) Nebudu přemožen. „Milostí spasení jste skrze víru (a to ne sami z sebe, dar jest to Boží).“ (Ef 2,8) TM 147.1
Nekonečné moudrosti a moci Boží bylo pro nás použito. Nebeské zástupy jistě vybojovávají naše bitvy za nás. Pohlíží neustále s intenzivním zájmem na duše vykoupené krví Spasitelovou. Vidí skrze oběť Pána Ježíše cenu lidské duše. Je vždy bezpečným být na straně Páně a ne jen se srdcem polovičním, ale celým. Je to právě toto nedbalé lhostejné dílo, vykonané polovičním srdcem, které odlučuje vaši duší od Ježíše, pramene vaší síly. Kéž se takto modlíte: „Vezmi mně vše, neboť ztratím majetek, úctu světa, vše, ale tvá přítomnost nechť je vždy se mnou.“ Jak je dobré předávat duši do péče Boha, který vládne na nebi i na zemi. TM 148.1
Bádej v Písmě a modlí se u víře
Shledávají moji bratři – kazatelé, že pracují obezřetně, že dbají pokynů apoštola Pavla Timoteovi: „Takž i mládenců napomínej k střídmosti, ve všech věcech sebe samého vydávaje za příklad dobrých skutků, maje v učení celost, vážnost. Slovo zdravé, bez úhony, aby ten, kterýž by se protivil, zastyděti se musel, nemaje co zlého mluviti o vás.“ (Tt 2,6-8; viz též verše 11-15) TM 148.2
Bylo mi ukázáno na všech našich konferencích, že kazatelé zanedbávají studium Písem, hledání pravdy. Kdyby jejich mysl byla řádně ukázněna a zásobena cennými naučeními Kristovými, mohli by v každé době a za všech okolností vyzvednout z pokladnice vědění věci staré i nové, aby nasytili církev Boží, aby dali každé duši její díl pokrmu v čas příhodný. Zůstává-li Kristus v duši, bude v ní studnicí živou, „bude v něm studnicí vody, prýštící se k životu věčnému“ (J 4,14). TM 148.3
Říkám vám zde věci, které jsem viděla a které jsou pravdivé, totiž, že by dobře řízeným vytrvalým úsilím mohlo být o mnoho, o velmi mnoho více duší přivedeno k známosti pravdy. Ach, konec je blízký! Kdo jest připraven tak, aby Kristus mohl opustit svůj trůn a obléci roucho odplaty? Či jména jsou zapsána v Beránkově knize života? Budou tam jedině jména těch, kdo následují Beránka, kamkoliv jde. Vaše bludné názory, vaše pokárání hodné rysy charakteru musíte opustit a musíte být odění rouchem spravedlnosti Kristovy. Víra a láska, ó, jak jsou jich církve zbaveny. Nebeský prodavač vám radí: „Abys sobě koupil ode mne zlata ohněm zprubovaného, abys byl bohatý a roucho bílé, abys oblečen byl… A oči svých pomaž kollyrium, abys viděl.“ (Zj 3,18) Bůh přikazuje, aby ti, kdo káží na našich konferencích, nebyli jako ony panny bláznivé, mající lampy, ale bez oleje milosti, který způsobil, že lampy hoří a šíří světlo. Ach, potřebujeme více modlicích se kazatelů – mužů nesoucích vážnou tíhu duší, mužů majících víru, která pracuje láskou a očišťuje duši. Bez víry není možno líbiti se Bohu. Jak nedokonalá je víra v našich sborech! Proč nevěříme, že Pán učiní právě to, co slibuje učinit? TM 149.1
Jsme Božími služebníky a každému z nás dal hřivny, jak přirozené, tak duchovní. Jako dítky Boží měli bychom bez ustání získávat více způsobilosti pro nebeská obydlí, o kterých řekl Kristus svým učedníkům, že odchází, aby je pro ně připravil. Kdo se přidržuje spravedlnosti Kristovy, může se stát dokonalým člověkem v Ježíši Kristu. Pracujeme-li podle Božího hlediska, snažíme-li se následovat příkladu Kristova, porosteme v Jeho podobu a staneme se ušlechtilejšími. TM 150.1
Spasitel se modlil: „Posvětiž jich v pravdě své, slovo tvé pravda jest.“ (J 17,17) Ti, kdo jsou poučováni a vychováváni pravdou, budou činiteli Slova, budou pilnými čtenáři Bible, budou v ní bádat s vážnou touhou po poznání vůle Boží a budou konat probuzeně Jeho vůli. TM 150.2
Buď přívětivý
Kazatelé na našich konferencích mají zapotřebí, aby chodili bedlivě před Bohem. Ve svém kazatelském úřadě si musí nutně vzít k srdci apoštolovou důtklivou připomínku „buď přívětivý“, aby bděli nad dušemi jako takoví, kteří mají skládat počet a kteří mají snahu zachránit bloudící. Můžete být věrní zásadám, můžete být spravedliví, poctiví a zbožní, ale k tomu všemu musíte ještě pěstovat pravou něžnost srdce, laskavost, přívětivost a zdvořilost. Bloudí-li někdo, tím laskavější buďte k němu. Nebudete-li laskaví, můžete ho odvrátit od Krista. Nechť každé slovo, které promluvíte i každé zabarvení vašeho hlasu, vyjadřuje zájem a vaši sympatii k duši, která je v nebezpečí. Jste-li k duším tvrdí, výhružní a netrpěliví, konáte práci nepřítelovu. Otvíráte jim dveře pro pokušení a satan vás jim představí jako takové, kteří neznají Krista. Budou se domýšlet, že je jejich cesta správná a že jsou lepšími, než vy. Jak tedy můžete získat bloudící? Oni dobře poznají pravou zbožnost, vyjádřenou slovy a charakterem. Chcete-li učit pokání, víře a pokoře, musíte mít ve vlastních srdcích lásku k Pánu Ježíši. Pravda, které věříte, je schopna posvětit duši a vytvářet a formovat celého člověka, nikoli pouze změnit jeho slova a chování, ale je schopna i pokořit pýchu a očistit duši – chrám ode vší nečistoty. TM 150.3
Biblické náboženství
Biblické náboženství je velmi řídké, dokonce i mezi kazateli. Truchlím dnem i nocí nad drsností, příkrostí a nelaskavostí slova i ducha, projevovaného těmi, kteří si říkají dítky nebeského Krále, členové královské rodiny. Taková tvrdost srdce, taková drsnost, takový nedostatek sympatií je ukazován těmi, kteří nejsou zvláštními oblíbenci a je to zapsáno v nebeských knihách jako veliký hřích. Co je to platné, že mnoho jich mluví o pravdě a káže teorii pravdy, když přetékající láska Kristova se jim nestala živým, činným živlem v jejich charakteru. TM 151.1
Nyní je však věk téměř všeobecného odpadlictví a ti, kteří prohlašují, že mají pokročilou pravdu, svádějí sbory, když nepodávají zřejmého důkazu, že jejich charakter a činy jsou v souladu s pravdou Boží. Dobrota, milosrdenství, soucit, něžnost a milující láska Boží musí být vyjádřeny slovy, chováním a charakterem všech, kteří si činí nárok nazývat se dítkami Božími, zvláště pak u těch, kteří prohlašují, že jsou posláni jako poslové Pána Ježíše se slovem života, aby zachraňovali hynoucí. Bible jim přikazuje, aby odložili vše, co je drsné, nelaskavé a hrubé v jejich povaze a aby se vštípili v Ježíše živou to víru – révu. Mají přinášet tutéž jakost plodu jako réva. Jedině tak můžete být jako větev, pravým a věrným představitelem vzácnosti révy. TM 151.2
Kristus přišel na tento svět, aby zjevil Otce uprostřed hluboké tmy a temnoty bludů a pověry, které tehdy převládaly. Kristovi učedníci Ho mají představovat ve svém každodenním životě a takto bude svítit světu pravé světlo nebeské v jasných a stálých paprscích. Takto se zjevuje zcela rozdílný charakter od onoho, který vidíme u těch, kteří nečiní Slovo Boží svým vůdcem a svým měřítkem. Známost Boha musí být zachována uprostřed temnoty, která přikrývá zemi a uprostřed velké temnoty, která zahaluje lid. Věk po věku byl čistý charakter Kristův špatně představován těmi, kteří prohlašovali, že věří v Něho i ve Slovo Boží. Pěstuje se tvrdost srdce. Láska a přívětivost se téměř ztratila u kazatelů a církví. Co si může Boží Vesmír o tom pomyslet? Ti, kteří si osobují nárok na představitele Kristova, ukazují spíš tvrdost srdce, což je charakteristická známka satanova, která ho učinila nezpůsobilým pro nebesa, nepřípustným, aby tam byl. A právě tak tomu bude s těmi, kteří znají pravdu a přece zavírají dveře svého srdce její posvěcující moci. „Zalíbilo se Bohu skrze bláznové kázání spasit věřící.“ (1 K 1,21) Služebníci Boží nemají být pouhými nástroji, přivádějícími lid kázáním Krista ku pokání, ale mají pokračovat ve své péči a zájmu tím, že budou následovat příkazu a příkladu Krista, našeho Pána a Spasitele. Musí se sami posvětit, aby jejich posluchači též mohli být posvěcení. Takto všichni porostou ve zbožnosti, od milosti k milosti, až bude moci vyslanec Boží představit celého člověka dokonalého v Ježíši Kristu. Pak teprve se ukáže kazatelský úřad ve svém pravém posvěceném charakteru. TM 152.1
Snížená úroveň
Ale úroveň kazatelská byla velmi snížena a kazatel pravé svatyně je světu špatně představován. Bůh je ochoten přijmout duše jako své spolupracovníky a učinit je světlem tohoto světa jako nástroje, jejichž prostřednictvím může dáti milostivě proniknouti světlu až k pochopení. Nemají-li mužové, nesoucí poselství, Krista trvale v sobě, nejsou-li věrní – a někteří nejsou – kéž je Pán probudí z jejich klamů, než bude příliš pozdě. Bůh si přeje, aby lidé byli něžného srdce, milosrdní a soucitní a aby se milovali jako bratři. Ježíš čeká, aby Mu otevřeli dveře, aby mohl vejíti a vlíti v jejich srdce teplo své lásky, své dobroty, svůj něžný soucit, aby mohli pracovníci v každém styku s lidstvím zjevovat Spasitele světa. TM 153.1
Kazatelé se příliš často účastní kritizování, ukazujíce tak svou schopnost a ostří diskuse. Míjí sobota za sobotou a milost Kristova sotva působila na srdce a ducha posluchačů. A tak dochází k tomu, že je na kazatelský úřad pohlíženo jako na nedůležitý. Celá nebesa pracují na spáse hříšníků a když přichází ten nejubožejší z lidského rodu s pokáním ku svému Otci, tak jako učinil marnotratný syn, radují se všechny nebeské zástupy. V nebesích je hřejivé teplo, přívětivost a láska. Nechť kazatelé poklekají před Boha na modlitbách, vyznávají své hříchy a prosí se vší prostotou malého dítěte o požehnání, které potřebují. Proste snažně o vřelost lásky Kristovy a vnášejte ji pak do svých úvah a nedejte nikomu příležitost, aby odešel a prohlašoval, že učení, kterému věříte, vás nečiní způsobilými vyjadřovat soucit a pochopení s trpícím lidstvem, že vaše náboženství postrádá lásky. Působení Ducha svatého spálí všechnu strusku sobectví a zjeví lásku, která činí bohatým. Kdo má toto bohatství, je v úzkém společenství s tím, který nás tak miloval, že dal svůj život za naše vykoupení. TM 153.2
Neoslavujte člověka
Pavel praví ve své epištole: „Mámeť pak poklad tento v nádobách hliněných, aby důstojnost té moci byla Boží a ne z nás.“ (2 K 4,7) A to je to, čemu Kristus učil své učedníky: „Beze mne nic nemůžete učinit.“ (J 15,5) Pavel chce vštípit do srdce kazatelů i lidu důvod, proč bylo evangelium hlásáno slabým a bloudícím lidem, že člověk nemá přijímati pocty, přináležející jedině Bohu, ale že veškerá sláva se má dostat Bohu. Vyslanec nemá sobě blahopřát a nemá přijímat poct za svůj úspěch, nebo dokonce se dělat i poctu s Bohem, jakoby dílo vykonal svou vlastní sílou. Pečlivě vypracované dokazování, nebo polemické výklady doktrín zřídka přesvědčí posluchače o jeho potřebě a nebezpečí. Prostý, krátký výklad ze srdce soucitného a rozněžnělého láskou Kristovou bude jako zrníčko hořčičné, ku kterému Kristus nám připodobňoval pravdu Boží. Dává duši životní energii svého ducha, aby símě pravdy vzklíčilo a neslo ovoce. TM 154.1
Budou moji milí bratři dbát, aby žádná sláva nebyla prokazována člověku? Přiznají, že na lidském srdci pracuje Kristus a ne oni sami? Budou moji bratři kazatelé prosit v skrytě Boha o Jeho přítomnost a moc? Neodvažujte se dále kázat, dokud nevíte z vlastní zkušenosti, čím je vám Kristus. Se srdcem posvěceným, vírou ve spravedlnost Kristovu můžete kázati Krista, můžete vyzvedat zmrtvýchvstalého Spasitele před svými posluchači, se srdcem zkroušeným a zjihlým láskou Ježíšovou můžete říci: „Aj, Beránek Boží, kterýž snímá hřích světa.“ (J 1,29) TM 154.2
Pěstujte víru a lásku
Je velmi smutné, že zanedbáváte čtení, bádání v Bibli s pokorným srdcem. Nepřijímejte výklad od žádného člověka, ať je v jakémkoli postavení, ale hledejte sami pravdu. Když byli slyšeli Ježíše, pravili Samaritáni: „Již ne pro tvé vypravování věříme, nebo sami jsme slyšeli a víme, že tento jest právě Spasitel světa. Kristus.“ (J 4,42) Zde se nachází důl pravdy. Kopejte hluboko a dostane se vám oné známosti, která má pro vás nejvyšší cenu. Mnozí zlenivěli a stali se trestuhodně bezstarostnými a lhostejnými v hledání s Písmech a jsou právě tak opuštěni Duchem svatým, jako jejich znalosti Jeho Slova. Čteme ve Zjevení Janově o některých, kteří měli jméno jako živí, zatím co byli mrtví. Ano, jsou mnozí mezi námi jako lidem, mnozí, kdo si činí nárok na život, zatím co jsou mrtví. Bratři milí, dokud vás neovlivňuje Duch svatý, abyste byli živoucí zásadou, dokud nejste poslušní jeho puzení, dokud nejste závislí na jeho vlivu, pracujíce v moci a síle Boží, zní moje poselství od Boha pro vás takto: „Žijete v klamu, který se může stát osudným vaším duším. Musíte se obrátit. Musíte přijmout světlo dříve, než můžete světlo dávat. Postavte se pod jasné paprsky slunce Spravedlnosti. Potom budete moci říci s Izaiášem: „Povstaniž, zaskvěj se, poněvadž přišlo světlo tvé a sláva Hospodinova vzešla nad tebou.“ (Iz 60,1) Musíte pěstovat víru a lásku: „Neníť ukrácena ruka Hospodinova, aby nemohla zachovati, aniž jest obtíženo ucho Jeho, aby nemohlo slyšeti.“ (Iz 59,1) Hledejte Pána. Neustaňte, dokud nezvíte, že je Kristus vaším Spasitelem. TM 155.1
Přeji vám bratři, abyste si zapamatovali, že Biblické náboženství nemůže ztratit lidské sympatie. Křesťanské zdvořilosti a úslužnosti se musíme učit a ji provádět ve styku se všemi bratry a sestrami i lidmi ze světa. Je zapotřebí mnohem více lásky a zdvořilosti v našich rodinách, než je dosud projevováno. Kdyby naši bratři kazatelé denně čerpali z Ducha Kristova, byli by opravdově přívětiví a nepokládali by něžnost a soucit za slabost, neboť jest to jedním ze základů evangelia Kristova. Kristovo učení vždy uklidňovalo a podmaňovalo duši. Milující Ježíše budou milovati také duše, za které On zemřel. Pravda zaseta do srdce zjeví lásku Ježíšovu a její proměňující moc. Vše hrubé, mrzuté, hanlivé a panovačné není z Krista, ale pochází od satana. Studenost, bezectnost, nedostatek něžné náklonnosti, mocně ovlivňují tábor Izraele. Bude-li tomu zlu dovoleno, aby se vzmáhalo, jak tomu bylo po několik let v minulosti, dostanou se naše sbory do politováníhodného stavu. Každý učitel pravdy potřebuje vlastnit Kristovy zásady ve své povaze. Nebude mračení, vady žádných projevů opovržení a neúcty se strany člověka, který pěstuje křesťanské ctnosti. Cítí, že musí být účastníkem božské povahy a musí být naplňován z nevysychajícího pramene nebeské milosti, sice ztratí ze své duše to nejpříkladnější lidské laskavosti. Lidi musíme milovat pro Krista. Je snadným lidskému srdci milovat několik málo oblíbenců a mít v oblibě několik málo zvlášť vyvolených, ale Kristus nám přikazuje, abychom se tak milovali, jako On miloval nás. „Moudrost, kteráž jest shůry, nejprve zajisté jest čistotná, potom pokojná, mírná, povolná, plná milosrdenství a ovoce dobrého, bez rozsuzování a bez pokrytectví.“ „Ovoce pak spravedlnosti v pokoji rozsívá se těm, kteříž pokoj působí.“ (Jk 3,17-18) TM 156.1
Máte vážnou a velebnou práci, připravovat cestu Páně. Je vám zapotřebí nebeského pomazání a můžete je mít. „Že zač koli byste prosili Otce mého ve jménu mém, dá vám. Až dosavad za nic jste neprosili ve jménu mém. Prostež a vezmete, aby radost vaše doplněna byla.“ (J 16,23,24) Kdo může laškovat, kdo může zapřádat frivolní, sprosté rozhovory, když u víře vidí Beránka zabitého, kterak oroduje u Otce jako Prostředník církve na zemi? TM 157.1
Hleďte s vírou na duhu kol trůnu a vyznanými hříchy za ní. Duha zaslíbení je zárukou každé pokorné, zkroušené a věřící duši, že je její život jedno s Kristem a že Kristus je jedno s Bohem. Hněv Boží nedolehne na duši, hledající u Něho útočiště. Bůh sám prohlásil: „Když uzřím krev, pominu vás.“ (Ex 12,13) „Když bude duha ta na oblaku, popatřím na ni, abych se rozpomenul na smlouvu věčnou.“ (Gn 9,16) TM 157.2
Je to Kristus, který miluje svět nekonečnou láskou. On dal svůj drahý život. Byl jednorozeným Synem Otcovým. Vstal z mrtvých a sedí na pravici Boha-Otce a oroduje za nás. Tentýž Ježíš ve své oslavené lidskosti, v lásce bez ustání, je naším Spasitelem. Přikázal nám, abychom se vespolek milovali, jako On miloval nás. Budeme tedy pěstovati tuto lásku? Budeme podobni Ježíši? TM 157.3
*****
Mnozí Židé přišli a naslouchali, když Ježíš zjevoval tajemství spasení, ale nepřicházeli, aby se učili. Přišli Ho kritizovat, chtěli Ho dopadnout při nějakém rozporu, aby měli něco, čím by mohli působit na lid. Byli spokojeni se svou znalostí,ale dítky Boží musí znát hlas pravého pastýře. Zde není dnes čas, ale je skutečně na místě postit a modlit se Bohu. Jsme v nebezpečí nejednotnosti, v nebezpečí, že se postavíme za sporný bod a neměli bychom proto hledat Boha se vší vážností v pokoře duše, abychom poznali, co je pravda? – RH Feb. 18, 1890 TM 158.1
*****
Pečlivě dbejte, abyste svým příkladem nepřivedli jiné duše do nebezpečí. Je strašlivé ztratit vlastní duši. Ale je ještě hroznější být příčinou ztráty duší jiných. Že by náš vliv mohl být vůni smrti k smrti je hrozná myšlenka a přece je to možné. S jakou vážností bychom měli bdít nad svými myšlenkami, nad svými slovy, nad svými zvyky, nad svými sklony. Bůh volá po osobní svátosti. Jedině tehdy, když budeme zjevovat ducha Kristova a Jeho charakter, budeme moci s Ním spolupracovat na záchraně duší. – RH Dec. 22, 1904 TM 158.2
6. Lidské nedostatky a Božská pomoc
(Články v této části pocházejí z Special Testimonies, Series A 2:9-12 [1892].)
Příčiny neúspěchu a pomoc
Melbourne, Austrálie,
3. července 1892
Chtěla bych promluvit k těm, kteří káží Slovo. „Začátek učení tvého osvěcuje a vyučuje sprostné rozumnosti.“ (Ž 119,130) Všechny výhody a přednosti, které by mohly býti rozmnoženy ve váš prospěch, abyste byli vychováváni a procvičování, zakořeněni a posílení ve víře, neposkytnou vám osobně své srdce pravdě, jestliže se svědomitě nezřeknete každého zvyku, počínání a každého hříchu, který by uzavřel cestu Ježíšovi. Nechte světlu, vyzařujícímu z Ježíše proniknout každý tmavý kout vaší duše, vážně se rozhodněte pro správný způsob jednání. Přidržíte-li se špatné cesty, jak mnozí z vás činí, nepracuje-li pravda na vás svou přetvářející mocí tak, že jste jí ze srdce poslušní, poněvadž milujete její čisté zásady, buďte ujištěni, že pro vás pravda ztratí svou oživující moc a že hřích bude posílen. TM 159.1
Z té příčiny jsou mnozí tak neúspěšnými pracovníky pro Mistra. Stále činí přípravy, aby se sami sobě líbili a sami sebe oslavovali, anebo hýčkali nějakou žádost ve svém srdci. Je pravdou, že souhlasí se Zákonem Deseti přikázání a mnozí vyučují Zákonu v teorii, ale nemilují jeho zásady. Nejsou poslušní příkazu Božího, aby byli čistí, aby Boha milovali nade vše a bližní své jako sebe samé. Když žijí neustále ve lži, mohou takoví míti sílu, mohou mít důvěru, mohou se takoví stát úspěšnými dělníky Božími? TM 159.2
Spasitel se modlil za své učedníky: „Posvětiž jich v pravdě své, slovo Tvé pravda jest.“ (J 17,17) Ale když ten, kdo přijal známost Bible, nemění své zvyky a jednání, aby odpovídaly světlu pravdy, co pak? Duch bojuje proti tělu a tělo proti Duchu, jedno z nich musí zvítězit. Jestliže pravda posvěcuje duši, pak je hřích nenáviděn a opouštěn, poněvadž je Kristus přijímán jako vzácný host. Avšak Kristus se nemůže podílet na rozděleném srdci, hřích a Ježíš nejdou nikdy spolu. Kdo přijímá pravdu s upřímností a vážností, kdo jí tělo a pije krev Syna člověka, ten má život věčný. Ježíš pravil: „Slova, kteráž já mluvím vám, Duch jsou a život jsou.“ (J 6,63) Když ten, kdo pravdu přijímá, spolupracuje s Duchem svatým odejde zatížen břemenem poselství duším, nikdy nebude pouhým kazatelem, vnikne do srdce a duše ve velkém díle hledání a zachraňování toho, co je ztraceno. Tím, že pěstuje a provádí náboženství Kristovo, vykonává dobré dílo získávání duší. TM 160.1
V zajetí Božím
Když je věřící, duchovně řečeno, zajatcem Božím, udržuje se v proudu světla, aby mohl světu dáti zářiti svému světlu. Kdyby všichni ti, kdo jsou zapojeni do posvěceného díla úřadu kazatelského, rostli v milosti našeho Pána a Spasitele, nenáviděli by hřích a sobectví. Mravní obnova neustále pokračuje, když neustávají vzhlížeti k Ježíši, stávají se podobní jeho obrazu a jsou nalezeni dokonalými v něm, nemají vlastní spravedlnosti, ale spravedlnost, jež je v Kristu Ježíši, Pánu našem. TM 160.2
Velká výhoda kazatelských ústavů není ani z polovice oceněna. Jsou bohaté na příležitosti, ale nevykonávají ani polovinu toho, co by měly, poněvadž ti, kteří jich používají, neřídí se pravdou, která je jim v jasných liniích předkládána. Mnozí, kteří vysvětlují Písma druhým, nepodřídili svědomitě a zcela mysl, srdce i život kontrole Ducha svatého. Milují hřích a drží se ho. Bylo mi ukázáno, že nečisté činy, pýcha, sobectví a sebechvála uzavírají dveře srdcí i těch, kteří vyučují drahé pravdě, takže hněv Boží na nich spočívá. Nemůže se jich zmocniti nějaká obnovující moc? Stali se kořistí mravní bídy, která je nevyléčitelná, poněvadž sama odmítá léčení. Ach, kéž by každý, kdo pracuje slovem i doktrínou, dbal slov Pavlových: „Protož prosím vás, bratři, skrze milosrdenství Boží, aby jste vydávali těla svá v oběť živou, svatou, Bohu libou, rozumnou službu svou.“ (Ř 12,1) TM 160.3
Jak bije mé srdce radostně vstříc těm, kteří chodí v pokoře ducha, kteří milují Boha a bojí se Ho. Takoví mají daleko větší moc, než je učení a výřečnost. „Bázeň Boží je počátkem moudrosti“ a Jeho láska a bázeň jsou jako zlatá niť, spojující lidský nástroj s božským. Tím jsou všechny životní kroky zjednodušeny. Když dítky Boží bojují s pokušením proti vášním přirozeného srdce, spojují vírou duši a Tím Jediným, který může pomoci a ony se stávají vítězi. TM 161.1
Kéž Pán pracuje na srdci těch, kteří obdrželi velké světlo, aby se dovedli oprostit ode všech nepravostí. Pohleďte na kříž na Kalvárii. Tam je Ježíš, který dal svůj život nikoli proto, aby lidé pokračovali v hříchu, nikoli proto, aby směli porušovat Zákon Boží, ale aby mohli být zachráněni Jeho nekonečnou obětí ode všech hříchů. Kristus pravil: „Posvěcuji sebe samého za ně, aby i oni posvěceni byli.“ (J 17,19) Dokonalostí Jeho příkladu. Chtějí být pravdou posvěceni ti, kdo káží pravdu druhým? Chtějí milovat Pána celým srdcem, celou myslí a celou duší a své bližní jako sebe samé? Chtějí získat vyšší úroveň křesťanského charakteru? Jsou jejich sklony povznesené, jejich choutky ovládané? Nacházejí zalíbení jen v ušlechtilých citech, v silné, hluboké náklonnosti a čistých úmyslech, aby mohli skutečně spolupracovat s Bohem? Je nám zapotřebí Ducha svatého, aby nás podpíral v našich zápasech, neboť „není bojování naše proti tělu a krvi, ale proti knížactvu, proti mocnostem, proti světa pánům temností věku tohoto, proti duchovním zlostem vysoko“ (Ef 6,12). TM 161.2
*****
Potřeba Božské síly a moudrosti
(Special Testimonies, Series A 2a:12-16 [1892].)
Melbourne, Austrálie,
3. července 1892
Byla nám položena otázka, čím to je, že je v našich sborech tak málo síly, proč mají naši učitelé tak málo úspěchu. Odpověď zní, že je to tím, že jsou v řadách vyznávajících následovníků Kristových hýčkány různé vědomí hříchy a že je dlouhým přestupováním svědomí otupeno a zatvrzeno. Odpověď zní dále, že lidé nechodí s Bohem, ale vzdávají se svého společenství s Ježíšem a výsledek pak toho vidíme, jak se ve sborech projevuje sobectví, lakota, pýcha, sváry, zatvrzelost srdce, smilstvo a jiné zlé návyky. S tímto zlém se shledáváme dokonce i mezi těmi, kdo káží svaté Slovo Boží, a jestliže mezi těmito nesvatými a neposvěcenými nedojde k pronikavé reformaci, bylo by lépe, kdyby takoví nechali činnosti kazatelské a zvolili si jiné povolání, kde by jejich neobnovené myšlení nemohlo způsobit žádného zla v lidu Božím. TM 162.1
Čekání a bdění
Apoštol napomíná bratří: „Dále pak, bratři moji, posilňte se v Pánu a v moci síly Jeho. Oblecte se v celé odění Boží, abyste mohli státi… odolati v den zlý a všecko vykonajíce, státi.“ (Ef 6,10-11.13) Ó, jaký den je před námi. Jaké tříbení nastane mezi těmi, kteří tvrdí, že jsou dítkami Božími. Nespravedliví budou nalezeni mezi spravedlivými. Ti, kdo měli velké světlo, ale nechodili v něm, ocitnou se v temnotě, odpovídající světlu, které zavrhli. Nám je zapotřebí dbát naučení, obsaženého ve slovech Pavlových: „Ale podmaňuji tělo své a v službu podrobuji, abych snad jiným káže, sám nebyl nešlechetný.“ (1 K 9,27) Nepřítel horlivě vyhledává ty, které by mohl zařaditi mezi odpadlíky. Pán však brzy přijde a za krátko bude každý případ rozhodnut pro věčnost. Ti, jejichž skutky se shodují se světlem, jež jim bylo milostivě uděleno, budou označeni jako Pánu náležející. TM 163.1
Bdíme a čekáme ty hrozné a veliké události, které mají ukončit dějiny tohoto světa. My nemáme však prostě čekat, máme bděle a pozorně pracovat a na tuto slavnostní skutečnost poukazovat. Živá církev Boží bude bdít, čekat a pracovat. Nikdo nemůže zůstat nerozhodným. Opravdovým úsilím o zachraňování duší, jdoucích na zahynutí, musí všichni oslavit Krista. Složí nyní církev ruce v klín? Máme spát, jak je to vylíčeno v podobenství o bláznivých pannách? Musíme nyní učinit všemožná opatření, neboť nahodilá příležitostná práce má za následek duchovní úpadek a ten den nás překvapí jako zloděj v noci. Mysl potřebuje posílení, abychom bádali hlouběji a dovedli poznat důvod naší víry. Chrám duše musí být očištěn pravdou, neboť jedině ti, kdož jsou čistého srdce, obstojí před úklady satana. TM 163.2
Náš vztah k světu
Nemáme napodobovat počínání tohoto světa a přece se nemáme vyhýbat lidem ze světa, neboť naše světlo musí svítit uprostřed mravní temnoty, která přikrývá zemi. V církvi je smutný nedostatek vzájemné lásky. Tato láska se snadno udusí a přece bez ní nemůžeme žít v křesťanském společenství, aniž můžeme cítit lásku k těm, za které Kristus zemřel. TM 164.1
Naši bratři mají dbát tohoto příkazu: „Bláznivých pak a nevzdělavatelných otázek varuj se, věda, že plodí sváry. Nesluší pak na služebníka Páně vaditi se, ale aby byl přívětivý ke všem, způsobný k učení, trpělivý, kterýž by v tichosti vyučoval ty, kteříž se protiví, zda by někdy dal jim Bůh pokání ku poznání pravdy. Aby sami k sobě přijdouce, dobyli se z osidla ďáblova, od něhož jsou zjímání k činění jeho vůle.“ (2 Tm 2,23-26) Ve světě i v církvi se stýkáme s nepoctivými živly. Povstanou mužové, kteří budou tvrdit, že mají veliké světlo, ale ti, kdo mají zkušenost v díle Božím, poznají, že to, co vydávají za světlo, není než velkou tmou. S takovými muži se musí zacházet dle rady Slova Božího. Ti, kdo jsou v bludu budou se při obhajování svých názorů rozčilovat, ale ti, kteří chodí ve světle, dokáží být klidnými, laskavými k bloudícím, „způsobilými vyučovat“, dosvědčujíce tím, že prosili Boha o moudrost a že ji obdrželi. Nebudou mít důvodu k rozčilování, ale budou mít dosti příležitosti, aby moudře a trpělivě „v tichosti vyučovali ty, kteří se protiví“. TM 164.2
Nadešla doba, kdy všichni ti, kteří jsou v pravdě zakořeněni a utvrzení, musí dokázat svou pevnost a rozhodnost, musí ukázat, že zůstávají stálí a nepohnutelní přes všechnu zchytralost, nebo bajky a pohádky lidí neuvědomělých a vratkých. Beze všeho odůvodnění přidrží se tito mužové svých tvrzení se vší jistotou pravdy. Je naprosto zbytečné přít se s nimi o nepravé tvrzení. Nejlepší způsob jak zacházet s bludem, je předložit pravdu a tím se stanou všechny divoké myšlenky bezpředmětnými. Je-li blud konfrontován s pravdou, pozná jej jako takový, každý inteligentní člověk. Čím více se o všech těchto bludných tvrzeních našich odpůrců a těch, kteří v našich řadách vystupují, bude mluvit a vysvětlovat, tím více se bludu poslouží. Čím více se věnuje pozornosti satanovým našeptáváním, tím spokojenější je jeho satanské veličenstvo, neboť neposvěcená srdce budou tak připravena přijímat plody, které pro ně připravil. I v církvi se setkáme s těžkostmi tohoto druhu. Lidé učiní svět z atomu a atom ze světa. TM 165.1
Používání Bohem propůjčených schopností
Zdali nemůžeme více udělat, aby církev se probudila a činila podle světla, které jí již bylo dáno? Bůh určil každému člověku jeho práci. Ten nejnepatrnější, jakož i ten nejmocnější byl obdařen vlivem, aby mohl dokázat, že stojí cele na straně Páně, že mu cele zasvětí své schopnosti a že bude pracovat na určeném mu místě. Pán očekává, že každý učiní to nejlepší. Když nechává své světlo zářit do našich srdcí, očekává, že naše skutky se budou shodovat také se světlem nám daným, že budou ve shodě s mírou dokonalosti Kristovy, kterou jsme obdrželi. Čím více používáme svých známostí a cvičíme své síly, tím větší bude naše poznání, tím budeme silnější, abychom mohli vykonat větší a lepší dílo. TM 165.2
Naše hřivny nejsou naším vlastnictvím, jsou vlastnictvím Páně a my musíme jimi hospodařit. Jsme zodpovědní za použití, nebo zneužití darů Páně. Bůh vybízí lid k používání svěřených jim darů, aby až Mistr přijde, mohl požadovat své vlastnictví i s úroky. Kristus nás vykoupil svou vlastní krví, jako své služebníky. Nemáme-li Mu tedy sloužit? Nemáme-li proto usilovat, abychom získali uznání Božího? Zdali nemáme svými skutky dokazovat, že jsme šafáři jeho milosti? Každý skutek pro Mistra, vnuknutý čistým upřímným srdcem jest Mu líbeznou obětí. TM 166.1
Jsme stále pod dohledem neviditelných bytostí. Máme neustále po svém boku svědka, pozorujícího, jak spravujeme svěřené nám dary. Když věrný šafář vrací své hřivny s úroky, nebude požadovat ničeho. Uvědomí si, že tyto dary byly mu Bohem pouze svěřeny a vzdá za to čest svému Pánu. On také ví, že bez této zástavy by neměl žádného zisku a že bez Pána nemá na to právo. Řekne: „Pane, pět hřiven dal jsi mi, aj, jiných pět hřiven získal jsem jimi.“ (Mt 25,20) Kéž by církev nyní uvážila, zda skutečně ukládá na dobrý úrok kapitál, Pánem jí svěřený. Bez milosti Kristovy by byla každá duše pro věčnost ztracená, proto nemáme práva něčeho pro sebe požadovat. Ale i když si nemůžeme na nic činit nárok, přece nás chce Pán, jsme-li věrnými služebníky, odměnit, jako bychom si toho zasloužili. Praví: „To dobře, služebniče dobrý a věrný, nad málem jsi byl věrný, nad mnohem tebe ustanovím. Vejdiž v radost pána svého.“ (Mt 25,23) TM 166.2
Jak mnozí budou naříkat a bědovat nad ztracenými příležitostmi, až již bude na věky pozdě. Dnes ještě máme dary a příležitost, ale nevíme, jak dlouho je ještě budeme mít. Pracujme tedy, dokud je den, neboť brzy přijde noc, kdy již nikdo nebude moci pracovat. „Blahoslavený služebník ten, kteréhož, když by přišel pán jeho, nalezne, an tak činí.“ (L 12,43) TM 167.1
*****
Návrat k první lásce
(Special Testimonies, Series A 2a:17-22 [1892].)
Melbourne, Austrálie,
15. července 1892
Příčina, proč tak mnozí nemají úspěchů, spočívá v tom, že příliš důvěřují sami sobě a necítí bezpodmínečnou potřebu setrvat v Kristu, když vyScházejí, aby hledali a zachraňovali, co je ztraceno. Dokud nebudou mít Ducha Ježíšova a nebudou vyučovat pravdě, jaká je v Ježíši, nevykonají mnoho. Chodím před Bohem s třesením. Nevím, jak psát, nebo mluvit o obsáhlosti smírčí oběti. Nevím, jak podat tuto záležitost v její živé moci, jak ji vidím. Chvěji se strachem, abych nesnížila lacinými slovy velký plán vykoupení, skláním svou duši v úctě a pokoře před Bohem a říkám: Kdo je způsobilý pro tyto věci? Jak mám mluvit, jak mám psát bratřím, aby zachytili paprsky světla, přicházejícího s nebe? Co je nám říci? TM 167.2
„Jak se a čiň první skutky“
Ovzduší církve je tak mrazivé, její duch je takového druhu, že mužové a ženy nemohou udržovat a trpělivě následovat příkladu prvotní a v nebesích zrozené zbožnosti. Vřelost jejich, prvotní láska vyprchala a nebudou-li zavlaženi křtem Ducha svatého, bude jejich svícnem pohnuto s místa, pakli že se nebudou káti a činiti první skutky. První věcí církve tehdy bylo, že věřící vyhledávali přátele, příbuzné a známé a vyprávěli jim se srdcem přetékajícím láskou o tom, čím je jim Ježíš a čím oni jsou Ježíši. Ach, kéž by Pán probudil ty, kdo jsou na odpovědných místech, aby nepracovali vlastním chytráctvím. Dílo, které by vyšlo z jejich rukou by nemělo značku Kristovu, ani jeho jméno. TM 167.3
Znetvořující moc sobectví
Sobectví znetvořuje a převrátí vše, co dělají neposvěcení pracovníci. Potřebují se modlit, ale nemodlí se. Potřebují bdít na modlitbách. Potřebují pociťovat svatost Slova, ale necítí toho. Zacházejí s posvěcenými věcmi, jako s věcmi všedními. Duchovní věci musí být vnímány duchovně. Dokud nebudou moci píti vodu života a Kristus v nich nebude studnicí vody, prýštící k životu věčnému, neobčerství nikoho, nebudou nikomu požehnáním a nebudou-li činiti pokání, bude svícnem jejich pohnuto z místa. Je třeba vytrvalé trpělivosti, neutuchající křesťanské lásky k bližnímu, všemohoucí víry v díle záchrany duší. Naše „já“ nesmí stát v popředí. V zacházení s lidskými dušemi musí být používáno moudrosti, získané od Krista. TM 168.1
Každý pracovník, který chce mít úspěch v získávání duší, musí se pustit do práce, oproštěn od svého „já“. Zde není místa pro vadu, nebo hněv, pro svévolnou panovačnost, pro vyhrožování a mluvení marnosti, do díla je nutno přijít se srdcem zapáleným láskou pro Ježíše a pro vzácné duše, za které zemřel. Ti soběstační nemohou skrýti svou slabost. Když se dostaví pokušení a zkoušky, mají příliš vysoké mínění o sobě a sebedůvěru a ukazují tak, že Ježíš není s nimi. Takových soběstačných duší není málo a musí ještě prodělat tvrdou školu zkoušek, porážek a zklamání. Jen několika málo se dostane té milosti, že uvítají takovouto zkušenost, ale mnoho jich při zkušování odpadne. Dávají pak vinu okolnostem a domnívají se, že jejich schopnosti nejsou druhými dosti uznávány. Kdyby se pokořili pod ruku svého Pána, vyučil by je. TM 168.2
To nejdůležitější ve službě
Ti, kdo se každého dne neučí ve škole Kristově, kdo netráví hodně času na modlitbách, nejsou způsobilí, aby pracovali na díle Božím v žádném jeho odvětví, neboť jestliže tak činí, jistě je přemůže lidská zkaženost a oni pozvednou svých duší k marnostem. Ti, kdo se stávají spolupracovníky s Ježíšem Kristem, kdo duchovně zacházejí s věcmi duchovními, budou pociťovat potřebu ctnosti a moudrosti nebeské při práci na Jeho díle. Jsou také někteří, kteří ani nehoří, ani nesvítí, přesto však jsou spokojeni. Jsou žalostně studení a neteční. Velké množství těch, kteří pravdu znají, okázale zanedbávají povinnosti, za které je Pán bude činit odpovědnými. TM 169.1
Bůh nám dal Ježíše a v Něm se nám sám zjevil. Náš Vykupitel praví: „Miluje-li mne kdo, slova mého ostříhati bude a Otec můj bude jej milovati a k němu přijdeme a příbytek u něho učiníme.“ (J 14,23) „A protož zůstaniž ve vás to, což jste slýchali od počátku. Zůstane-li ve vás to, co jste slýchali od počátku i vy také v Synu i v Otci zůstanete.“ (1 J 2,24) Když poznáme Boha a Ježíše Krista, kterého On poslal, zmocní se naše duše nevýslovná blaženost. Ach, jak potřebujeme Boží přítomnosti. Každý pracovník by měl vysílat modlitby k Bohu za křest Duchem svatým. Měly by se sdružovat skupiny a volat k Bohu o zvláštní pomoc, o nebeskou moudrost, aby lid Boží věděl, jak plánovat a uskutečňovat dílo Boží. TM 169.2
Zvláště by se pak měli lidé modlit, aby Pán vyvolil své nástroje a pokřtil své misionáře Duchem svatým. Po deset dní se učedníci modlili, než se dostavilo svatodušní požehnání. Vyžadovalo to této doby, aby poznali, co to znamená obětovat působivé modlitby, přibližovat se stále více Bohu, u víře vzhlížet k Ježíši a změnit se v Jeho podobu. Když se požehnání dostavilo, naplnilo celé místo, kde byli shromáždění a vybavení mocí vyšli, aby konali skutečné dílo pro svého Mistra. TM 170.1
Volba mužů pro úřad kazatelský
Celkem příliš lehce volíme muže pro svaté dílo nám svěřené. Následkem této lehkomyslnosti pracují v misijních polích neobrácení mužové, kteří jsou plní vášnivých žádostí, kteří jsou nevděční, kteří jsou nesvatí. Ačkoliv někteří z nich byli často kárání, nezměnili způsoby svého života a jejich rozkošnické způsoby přivádějí pohanění na věc Boží. Jaké ovoce ponese tato práce? Proč si nepřipomínají všichni naši pracovníci, že se musíme setkati u soudu s každým slovem dobrým, nebo zlým? Každé vnuknutí Ducha Božího, vedoucí člověka k dobru a k Bohu je zaznamenáno v nebeských knihách a pracovníku, skrze kterého Pán dával světlo, dostane se chvály ve dni Hospodinově. Budou přestupovat pracovníci k dílu bez hlubokého pochopení jeho svatosti, když si uvědomí věčnou odpovědnost, jež na nich spočívá? Neměli bychom očekávat hluboké působení Ducha Božího na muže, hodlající přijmout úřad kazatelský? TM 170.2
Apoštol praví: „Oblecte se v Pána Jezukrista a nepečujte o tělo podle žádostí jeho.“ (Ř 13,14) Nechť každá duše dbá těchto slov a nechť je jí známo, že Pán Ježíš nepřijímá kompromisu. Úroveň díla dozná značného snížení, přijímají-li a drží-li se pracovníci, kteří trvají na nedokonalosti svého charakteru a nepodají-li plného důkazu způsobilosti pro úřad kazatelský. Mnozí v odpovědných postaveních nedbají přísné připomínky apoštolovy, ale pečují o vyplnění žádostí svého těla. Dokud se pracovník neobleče v Pána Ježíše Krista a nenalézá v něm moudrost, posvěcení a vykoupení, jak může jen představovat náboženství Ježíšovo? Vždyť schopnost jeho výkonů, všechna odměna je v Kristu. Na těch, kdo přijímají svaté postavení pastýřů, musí být jasně vidět, že se bez vší výhrady plně oddají dílu. Musí přijmout Krista za svého osobního Spasitele. Čím to je, že někteří dlouholetí kazatelé nerostou v milosti a známosti Pána Ježíše? Bylo mi ukázáno, že uspokojují své sobecké sklony a činí pouze to, co odpovídá jejich sobeckým žádostem a myšlenkám. Pečují o shovívavost a pýchu a smyslnost a uskutečňují své sobecké ambice a plány. Jsou naplněni sebeúctou. I když se jim zdají jejich zlé sklony tak drahé, jako pravá ruka, nebo pravé oko, musí se jich pracovník zbavit, nebo jinak nemůže být přijat Bohem. Ruce jsou vkládány na muže, aby byli odděleni pro úřad kazatelský dříve, než byli pečlivě vyzkoušeni co do kvalifikace pro svaté dílo, ale oč lepší by bylo, kdyby dokonale pracovali před přijetím za kazatele, než aby museli procházet tuhými zkouškami, když byli již jednou uvedeni do svého postavení a počali na díle pracovat. TM 171.1
Posvěcený život
Následující citát ukazuje, co může pravé posvěcení a to bychom měli požadovat od našich pracovníků. TM 172.1
„Harlan Page zasvětil sebe Bohu s rozhodnutím, že bude žít a pracovat, aby šířil slávu Boží zachraňováním duší, jdoucích do zahynutí. Když jsem po prve získal naději, pravil na svém úmrtním loži, cítil jsem, že musím pracovat pro duše. Modlil jsem se rok co rok, aby mne Bůh učinil nástrojem pro záchranu některých. Jeho modlitby byly úžasně zodpovězeny. Page nikdy neztratil příležitost, aby nesvítil duším. Dopisy, rozmluvami, úvahami, modlitbami, prosbami a výstrahami právě tak, jako svatým a upřímným příkladem snažil se obrátit bloudící, nebo poučit věřící. V továrnách, školách a kdekoli jinde konal toto dílo jako stroj a jedině mocná síla milosti může vysvětlit, jak mohl tak pokorný člověk vykonat tak mnoho. Jeho život je výmluvným komentářem ke slovům: ‚Což bláznivého jest u světa, to vyvolil Bůh, aby zahanbil moudré a to, což jest u světa mdlé, vyvolil Bůh, aby zahanbil silné. A neurozené u světa a za nic položené vyvolil Bůh, anobrž kteréž nejsou, aby ty věci, kteréž jsou, zahladil.‘ (1 K 1,27.28) Naše víra ve věčné pravdy je slabá a náš smysl pro povinnost umdlévá, když zanedbává spásu svých bližních. Probuďme se ke svým povinnostem a majíce jazyk, nebo péro, zasvěťme je službě nejvyššího, nikoli ve své vlastní síle, ale silou a pevnou důvěrou.“ TM 172.2
Máme zesílené světlo. Máme svaté mocné poselství nésti světu a Bůh určuje, aby měli jeho vyvolení učedníci hlubokou zkušenost a aby byli nadáni mocí Ducha svatého. „Nepatřím, nač patří člověk. Člověk zajisté hledí na to, což jest před očima, ale Hospodin hledí k srdci.“ (1 S 16,7) To byla lekce, kterou David nikdy nezapomněl a praví na smrtelném loži ve svědectví Šalomounovi: „Ty také, Šalomounce, synu můj, znej Boha otce svého, a služ Jemu celým srdcem a myslí ochotnou. Nebo všecka srdce zpytuje Hospodin a všeliká mysi tanutí zná. Budeš-li ho hledati, nalezneš jej, pak-li ho opustíš, zavrže tě na věky.“ (1 Pa 28,9) TM 173.1
Žijeme v důležitém období dějin této země a se světlem pravdy, která nás osvětluje, nemůžeme být ani na okamžik omluveni, budeme-li míti nízkou úroveň. Jako spolupracovníci Kristovi máme tu výsadu, že se smíme s ním podílet na Jeho utrpení. Musíme hledět na Jeho vzor, studovat Jeho charakter a napodobovat Jeho život. Čím byl Kristus ve svém dokonalém člověčenství, tím musíme být také i my, neboť musíme si vypěstovat svůj charakter pro věčnost. TM 173.2
Moc Ducha Svatého očekává naše touha a přijetí
(Články v této části pocházejí ze Special Testimonies, Series A 2:23-25 [1892].)
Melbourne, Austrálie,
28. prosince 1891
Dříve než odešel Ježíš od svých učedníků do nebeských dvorů, povzbuzoval je zaslíbením Ducha svatého. Toto zaslíbení patří nám právě tak, jako jim a přece jak zřídka je připomínáme lidu a jak zřídka se mluví v církvích o Jeho přijetí. Které zaslíbení známe méně v Jeho praktickém naplnění, právě následkem tohoto mlčení o tom nejdůležitějším předmětu, než toto bohaté zaslíbení daru Ducha svatého, jímž má býti dávána síla a výkonnost veškeré naší duchovní práci. Zaslíbení Ducha svatého je náhodně uváděno v našich diskusích, příležitostně se ho letmo dotkneme a to je vše. U proroctví prodléváme, doktríny vykládáme, ale co je pro církev tím hlavním, aby mohla růst v duchovní síle a působivosti, aby kázání bylo přesvědčivé a duše byly obráceny k Bohu, to kazatelské úsilí zanedbává, toho nedbá. Tento předmět je odkládán, jakoby až někdy v budoucnu byl určen nějaký čas k uvažování o něm. Jiná požehnání a jiné výsady jsou lidu připomínány, takže byla v církvi probuzena touha po dosažení Bohem zaslíbených požehnání. Ale o Duchu svatém je vzbuzován dojem, že tento dar není určen pro nynější církev, ale že až teprve někdy v budoucnu bude zapotřebí, aby jej církev obdržela. TM 174.1
Všechna ostatní požehnání
Je-li toto zaslíbené požehnání požadováno u víře, přináší s sebou všechna ostatní požehnání a má být udíleno lidu Božímu. Mysl lidu Božího se zdá pro obratné úskoky nepřítele neschopnou chápat Boží zaslíbení a přivlastňovat si je. Zdá se, že se domnívají, že má padnout jen drobná prška milosti na žíznící duše. Lid Boží přivykl myšlence, že musí spoléhat na vlastní úsilí, že s nebe je možno obdržet jen malou pomoc a výsledek toho je, že mohou předávat jen malé světlo duším, zmírajícím v bludu a tmě. Církev se dlouho spokojovala jen s malým požehnáním Božím. Nepociťovala potřebu dosáhnout vznešených výsad, koupených pro ni za nekonečnou cenu. Jejich duchovní síla je slabá, jejich zkušenosti trpasličí a zmrzačené a nemají kvalifikaci pro dílo, které Pán od nich požadoval. Jsou neschopní podávat velké a slavné pravdy svatého Slova Božího, které by přesvědčilo a obrátilo duše působením Ducha svatého. Moc Boží očekává jejich prosbu, aby ji přijala. Žeň radosti uzrají skrze ty, kdo zasévají svaté símě pravdy. „Sem i tam chodící lid s pláčem rozsívá drahé símě, ale potom přijda, s plesáním snášeti bude snopy své.“ (Ž 126,6) TM 174.2
Z chování církve získal svět domnění, že je lid Boží opravdu neradostný, že služba Kristu je bez všeho půvabu, že požehnání Boží je uděleno za drahou cenu. Zdůrazňováním svých zkoušek a působením mnoha nesnází špatně představuje Boha a Ježíše Krista, kterého poslal, neboť stezka k nebesům se stává nepřitažlivou pro temnotu shromažďující se kol duše věřícího a mnozí se zklamaně odvrátí od služby Kristovy. Ale jsou skutečně věřícími lidmi ti, kteří takto představují Krista? Nikoli, neboť věřící se spoléhají na Boží zaslíbení a Duch Boží je právě tak Utěšitelem, jako Karatelem. TM 175.1
Křesťan musí budovat svůj základ, chce-li si vytvořit silný a souměrný charakter, chce-li mít dobře vyváženou náboženskou zkušenost. Tímto způsobem bude člověk připraven, aby mohl dostat požadavkům pravdy a spravedlnosti, jak jsou uvedeny v Bibli, neboť bude podpírán a posilován Duchem svatým. Pravý křesťan slučuje velkou něžnost cítění s pevným úmyslem a neochvějnou věrností svatých. Kdo je nadán Duchem svatým, má velké schopnosti srdce i rozumu, síly vůle a předsevzetí, které jsou nepřemožitelné. TM 176.1
*****
Moji milí bratři, váš Spasitel vás žádá, abyste byli dbalí toho, jak pro něho svědčíte. Musíte stále hlouběji studovat Slovo. Setkáváte se se všemi druhy smýšlení a když vyučujete pravdy Slova, musíte projevovat vážnost, respekt a úctu. Vyřaďte ze svých přednášek vyprávění a kažte Slovo. Přinesete tak svému Pánu více snopů. Pamatujte, že jsou mezi vašimi posluchači takoví, kteří jsou bez ustání znepokojování a pokoušeni. Někteří zápasí s pochybnostmi, téměř v zoufalství, téměř beznadějně. Proste Boha, aby vám pomohl promlouvati slova, která by je posílila pro nastávající zápas. – RH Dec. 22, 1904 TM 176.2
7. Hospodárnost
Šetrnost má být prováděna ve všem
(Články v této části pocházejí ze Special Testimonies, Series A 3:3-7 [1895].)
Melbourne, Austrálie,
3. srpna 1892
Milí bratři a milé sestry,
několik nocí byl můj duch velmi poučován, jak ve spánku tak i v bdění, o díle, které musí být v této krajině vykonáno. V tomto širém misionářském poli musí být vykonán velký kus práce v šíření věci i díla našeho Pána a my nevíme, jak to zařídit, při velkém nedostatku prostředků a pracovníků. Musíme pokořit svá srdce před Bohem a obětovat upřímné, vřelé modlitby, aby Pán, mající bohaté prostředky, otevřel naši cestu. Pán praví: „Mé jest stříbro a mé jest zlato, praví Hospodin zástupů.“ (Ag 2,9) „I hovada na tisíci horách.“ (Ž 50,10) TM 177.1
Život Krista, Pána slávy, je naším příkladem. On přišel s nebes, kde je všechno bohatství a nádhera. On však odložil svou královskou korunu, své roucho královské a přioděl své Božství lidstvím. Proč? Aby se mohl setkati s lidmi tam, kde oni byli. Nezařazoval se mezi boháče, pány země. Posláním Kristovým bylo získat ty nejchudší pozemšťany. On sám pracoval od svého nejútlejšího věku jako syn tesaře. Nevěděl snad, co je to sebezapření? Bohatství a sláva nebes patřily Jemu, ale pro nás se stal chudým, abychom my jeho chudobou zbohatli. Pravý základ jeho poslání bylo sebezapření a sebeobětování. Svět byl Jeho, On jej stvořil a přece neměl ve světě jím stvořeném Syn člověka místečka, kde by hlavu složil. Řekl: „Lišky doupata mají a ptactvo nebeské hníza, ale Syn člověka nemá, kde by hlavu skonil.“ (Mt 8,20) TM 177.2
Studuj Vzor
Nyní při zavedení a šíření díla v tomto kraji, budou hlavní věcí prostředky, abychom mohli vykonat rozsáhlé dílo v krátkém čase. A jediný způsob, kterým to můžeme dokázat je, abychom na každém kroku upírali svůj zrak upřímně na slávu Boží, ale nejsme s to dokončit, když vykračujeme do rozsáhlejšího díla, musíme na samém počátku zcela vypudit ze svého srdce pýchu a světskou ctižádost. Majíce před očima příklad Kristův, největšího Učitele, jakého kdy svět znal, nesmíme se dopustit chyby. „Kdož mne následuje, nebude choditi v temnostech, ale bude míti světlo života.“ (J 8,12) „Chce-li kdo přijíti za mnou, zapři sám sebe a béř svůj kříž na každý den a následuj mne.“ (L 9,23) Musíme studovat Vzor a tázat se na každém kroku: „Jednal-li by takto Kristus?“ Určitě se dopustíme hrubých přehmatů, nebudeme-li na každém kroku dávat před lidmi první místo sebezapření a sebeobětování. TM 178.1
Dílo Boží je v tomto poli ještě v dětských střevíčkách. Věřící teprve započali žít křesťanským životem. A příčina, proč neseme tak těžké břímě za tento lid, spočívá v tom, že mají se od nynějška učit větším věcem. Neukazuje se však dosud, čím se stane praktickou vírou v pravdu a posvěcením své bytosti pravdou. Slova a příklad našeho Vykupitele v jeho životě pokory a sebezapření budou světlem a posilou jeho lidu, budou-li následovat Ježíše Krista plně, důvěřujíce Mu na každém kroku. Kéž by bylo řečí našeho srdce: „Buď Ty mým Vzorem.“ „Bude-li kdo chtíti vůli Jeho činiti, tenť bude uměti rozeznati.“ (J 7,17) Nic není tak žádoucí, jako žíti tak, jak čil Kristus, zapírati sebe sama, jako Kristus sebe zapíral a pracovat s Ním na záchraně toho, co je ztraceno. TM 178.2
Vyhni se výstřednostem
Kupuješ-li nábytek, nekupuj některý předmět jen proto, aby byl na obdiv, jen pro podívanou. Pořiď si věci užitečné, které snesou denní užívání. Vychovávej lid k sebezapírání. Dej jim na uváženou, že každý peníz může představovat duši, neboť někdo může být přiveden k poznání pravdy použitím právě tohoto peníze v misijní práci. Můžeme mít velmi dobrý vkus a radovat se z toho, co je krásné a umělecké, ale neměl Kristus ten nejjemnější, nejčistší a nejsvětější vkus? Jeho domovem byla nebesa a přece se zapřel, celý Jeho život vyznačovala pokora od jeslí až po Kalvárii. Na počátku díla nesmíme se dopouštět právě toho, co Pán odsoudil v Americe, totiž zbytečného a nerozvážného a marnotratného vydávání peněz k uspokojení pýchy a lásky k okázalosti. Opatrně se vyhněme všemu podobnému. TM 179.1
Udržujme prostotu
Přejeme si zachovávat prostotu pravé zbožnosti v jídle, odívání a v zařizování našich škol. Mnozí si činí újmu a obětují mnoho, aby tak přispěli k úspěchu misijního díla. Kdyby viděli, že tyto peníze byly vydány na jemné plátno a dražší nábytek, nebo stolní předměty, působilo by to neblaze na tyto bratry a sestry. Nic by nemohlo rozhodněji bojovat proti naší přítomné a budoucí užitečnosti v této krajině. Sebezapření je první lekce, jíž je nutno žáky naučit. Nechť se této lekci zúčastní jejich oči i jejich smysly. Nechť všechny školní příkazy vyjadřují praktické instrukce v tom směru, že dílo může jít kupředu jedině neustálou obětí. TM 179.2
Na každém kroku následujeme přesně příkladu našeho Spasitele. Vážně přemýšlejme o těchto věcech. Musíme uvažovat, jak pracovat, abychom si zajistili úspěch. Musíme se dát do práce se srdcem naplněným Duchem Kristovým . Tehdy poznáme, že musíme pokorně v práci postupovat. Naši kazatelé a jejich manželky by měli být vzorem v prostém odívání. Měli by se odívat slušně, pohodlné oděvy z dobrého materiálu, ale měli by se vyhýbat vší výstřednosti a všem ozdobám, i když levným, neboť to vše mluví v náš prospěch. Měli bychom vychovávat mládež k jednoduchosti v odívání, k prostotě spojené s čistotou. Zanechte zvláštních ozdob i když stojí pouhý „pakatel“. TM 180.1
Snubní prsten
Někteří si dělali starosti s nošením snubních prstenů, myslíce, že by se ženy našich kazatelů měly přizpůsobit tomuto zvyku. Toto vše je zbytečné. Ať jen ženy kazatelů nosí zlatý kroužek, vážící jejich duše ke Kristu a to čistý a svatý charakter, pravou lásku, pokoru a zbožnost, které jsou ovocem na stromě křesťanského života a jejich vliv bude všude zpečetěn. To, že nedbání tohoto zvyku je příčinou poznámek, není ještě dobrým důvodem, abychom jej přijali. Američané mohou zdůvodnit své stanovisko jasným poukazem, že nošení prstenů se nepokládá v naší zemi za povinnost. My nesmíme nosit takové znamení, poněvadž my nejsme nevěrni svým manželským slibům a nošení prstenů by nemylo důkazem naší věrnosti. Hluboce se mne dotýká zavádění tohoto zvyku mezi námi, neboť je to připodobňování se světu ve zvycích a módě. Ani haléře bychom neměli vydat na zlatý kroužek, abychom dosvědčili, že jsme vdané, nebo ženatí. A zemích, kde je tento zvyk příkazem, nemáme důvodu odsuzovat ty, kdo mají svatební prsten. Ať ho jen nosí, mohou-li jej nosit s dobrým svědomím. Ale nechť si naši kazatelé nemyslí, že nošení prstenů zvětší i jen o puntík jejich vliv. Jsou-li křesťany, bude to zjevné v jejich skutcích, v jejich trpělivosti, dlouhoshovívavosti a laskavosti. Budou projevovat ducha svého Mistra, budou vlastnit krásu Jeho charakteru, Jeho srdečnou ochotu a Jeho soucitné srdce. TM 180.2
*****
Náprava v díle
(Special Testimonies, Series A 3:7, 8 [1895].)
23. dubna 1894
Bůh vyzývá k rozhodné nápravě v různých odvětvích díla. Činnost vykonávána ve spojení s věci Boží musí se vyznačovat větší přesností a pečlivostí. Neprojevila se dosud snaha o důkladnou, rezolutní a pevnou nápravu nejdůležitějších věcí. Někteří, kdo jsou ve spojení s věci Boží, blíží se ke konci svého života a přece se nenaučili lekcím z Bible natolik, aby cítili potřebu přenést je do praktického života. Promarnili příležitosti a požehnání plné milosti zůstalo neoceněno, poněvadž se nechtěli změnit. TM 181.1
Můj průvodce pravil: „Pozvedni úroveň veškeré školní výchovy. Nesmíš stanovit nižší úroveň. Disciplína musí být zachována. Vyučuj mládež poučováním a příkladem.“ Není zde příliš mnoho přísnosti, ale je trpěna přílišná volnost v jednání. Ale pracovníci si nesmějí zoufat. Pracujte s Duchem Kristovým a napravujte stávající zlo Jeho smýšlením. Očekávejte, že činitelé nepravosti budou mít sympatie lidí sobě podobných. Ale věrní pastýři stáda musí se naučit lekcím, aby se nejen udrželi na zvýšené úrovni, ale aby ještě učili, že hvězda naděje dosud svítí. Pracujte trpělivě, ale tvrdě kárejte hřích a nikdy jej neschvalujte. Utíkání se ke lži, aby byl zakryt hřích, musí být vymýceno, aby ubohé oklamané duše nebyly pohrouženy ve spánek ke své věčné zkáze. TM 182.1
Svět bude brzy opuštěn andělem milosrdenství a sedm posledních ran bude vylito. Hřích, hanba, starost a tma jsou na všech stranách, ale Bůh stále zachovává pro duši člověka vzácnou výsadu výměny tmy za světlo, blud za pravdu, hřích za spravedlnost. Ale Boží trpělivost a milosrdenství nebudou čekat neustále. Nechť žádná duše nedoufá, že se může skrýt před hněvem Božím za lež, neboť Bůh strhne z duše každou clonu lži. Šípy hněvu Božího brzy dopadnou a až počne trestati přestupníky, nebude již až do konce další lhůty, ani odkladu. Bouře hněvu Božího bude kosit a jedině ti obstojí, kdo jsou posvěceni pravdou v lásce Boží. Budou skryti s Kristem v Bohu, dokud zkáza nepomine. Přijde, aby potrestal obyvatelé země za jejich nepravosti „a odkryje země zbité své a nebude přikrývati více zmordovaných svých“ (Iz 26,21) Nechť mluva duše zní: TM 182.2
„Skrej mne, Spasiteli, skrej, dokud bouře trvá čas, v přístav jistý vejít dej, přijmi pak mne v nebes jas! Útočiště jsi mé sám, k ruce tvé se přivíjím, veď a těš mne, k Tobě lkám, TM 183.1
z Tebe jenom pomoc vím. Křídly svými zakrej mne, v své mne dlani uschovej, Tys má všechna naděje, pomozi tedy, milost dej!“ TM 183.2
*****
Lenivost
(Special Testimonies, Series A 3:8, 9 [1895].)
30. dubna 1894
Existuje pouze jeden prostředek proti lenivosti a to, odhodit pomalost, těžkopádnost, jako hřích vedoucí do zkázy a pracovat s využitím vší tělesné schopnosti, kterou vám Bůh k tomuto účelu dal. Jediná léčba neužitečného, nečinného života spočívá v úsilí, rozhodném a vytrvalém úsilí. Jediný lék proti sobectví je zapření sebe sama a vážná práce, aby se člověk stal svým bližním tím požehnáním, kterým může být. „Kdo šetří větru, nebude síti a kdo hledí na husté oblaky, nebude žíti.“ (Kaz 11,4) TM 183.3
Jako lidské nástroje našeho Boha, musíme konat dílo, které nám určil. Každému člověku dal jistou práci a my se nesmíme oddávat dohadům, zda se naše vážná snaha setká s úspěchem, či nikoli. Vše, zač jsme my, jako jedinci odpovědní, je neúnavné a svědomité plnění povinností, které přes někoho musí konat, a jestliže zameškáme vykonat to, co nám bylo postaveno do cesty, nenalézáme omluvy před Bohem. Ale, když jsme učinili, co je v našich silách, pak přenecháme všechen výsledek Bohu. Od nás je však požadováno, abychom více cvičili svou duševní i duchovní sílu. Je vaší povinností a bylo vaší povinností každého dne vašeho života, kterého vám Bůh dopřál, abyste odvážně zabrali do vesla povinností, neboť jste odpovědnými nástroji Božími. TM 183.4
Rozkaz pro vás zní: „Jděte pracovat na vinici mou.“ My všichni jsme dělníci Boží a žádný nesmí být lenivý, ale ráda bych se vás otázala: „Co činiti pro Pána, abyste mohli slyšet slova Jeho uznání: „To dobře, služebníče dobrý a věrný, nad málem byl jsi věrný, nad mnohým tebe ustanovím.“ (Mt 25,21) Bůh nikdy nečiní chyb, On nikdy nenazve lidi dobrými a věrnými, jestliže dobrými a věrnými nejsou. TM 184.1
*****
Duch Ježíšův
(Special Testimonies, Series A 3:9-12 [1895].)
3. srpna 1894
Kristus ztotožňuje svůj zájem se zájmem lidstva. Dílo, nesoucí Boží ověření je dílem, které zjevuje Ducha Ježíšova, které odhaluje Jeho lásku, Jeho péči, Jeho něžnost v zacházení s duchem lidským. Co by uviděl člověk, kdyby clona mohla být odhrnuta a on mohl spatřit výsledek svého jednání s bloudícími, kteří potřebovali moudré zacházení, aby nebyli zahnání z cesty. „Protož opuštěných rukou a zemdlených kolen posilněte, a přímé kroky čiňte nohama svýma, aby což zkulahvělo, do konce se nevyvinulo, ale raději uzdraveno bylo.“ (Žd 12,12-13) TM 184.2
Chceme se vždy pokoušet o takové jednání, ale hlavní věcí je, abychom sami byli každého dne obráceni k Bohu a abychom byli nádobami, kterých může použít ke cti a slávě svého jména. Pravá cena duše může být hodnocena jedině křížem golgotským. „Nebo tak Bůh milovat svět, že Syna svého jednorozeného dal, aby každý, kdož věří v Něho, nezahynul, ale měl život věčný.“ (J 3,16) Ti, kdo jsou neobráceni, kdo jsou neposvěcení, projeví, jakého jsou ducha. Ukáží svou libost, nebo nelibost, že jejich přirozené cítění není pod kontrolou posvěcené vůle. Náboženství Ježíšovo přetvoří veškeré lidstvo. Pravda Boží má moc přetvořit charakter. TM 185.1
Máme mít víru, která pracuje láskou a očišťuje duši. Víra, která takto nečiní, nemá ceny. Ovoce ratolesti ukáže, jaký je charakter rodného kmene. Kdo je vštípen v Kristu, bude vyvýšen. Místo, aby jednal ukvapeně, místo, aby vzal bloudící svou přísností a tvrdostí všechnu víru a naději, bude napravovat hříšníky, bude utěšovat truchlící, bude mírnit útisk a nespravedlnost a bude pracovat podle plánu, podobného plánu Kristovu a ve všech obchodních podnikáních. Místo, aby vyvolal nesvár, bude šířit pokoj a soulad. TM 185.2
Tvrdý, kritický, nespravedlivý duch je trpěn mezi těmi, kdo mají postavení v díle Božím. Pokud ti, kdo trpí tohoto ducha, nebudou obráceni, budou zbaveni svých povinností ve výborové radě a to i v obchodních záležitostech. Dokud nebudou obrácení, nesmí být jejich hlasů v radě dbáno, neboť celkový rezultát přináší více škody, než užitku. Zlo převládá, pro slovo je z člověka provinilec, podezírání, nedůvěra, žárlivost, pomlouvání a nespravedlnost se jeví i ve spojení s věcí Boží. Falešná horlivost je pokládána za horlivost pro věc Boží, ale bídné, nečisté roucho svého „já“ musí být strženo a na jeho místě musí člověk přijmout spravedlnost Kristovu. Pronásledování mezi členy církve je strašlivou věcí. Je pravda, že se někteří dopustili omylu a dělali chyby, ale je taktéž pravda, že tyto omyly a chyby nejsou v očích Božích zdaleka tak vážné, jako zatvrzelý a neodpouštějící duch těch, kdo kritizují a pomlouvají. Mnozí z těch, kteří bezohledně soudí druhé, dopouštějí se sami omylů, které ačkoliv nejsou zjevné, jsou poskvrněny smrtelným zlem, který ničí jejich duchovní život. TM 185.3
Láska a jednota
Bůh by otevřel svému vyznávajícímu lidu oči, aby mohli poznat, že musí milovat Boha nade vše a bližního jako sebe samého, chtějí-li být zachráněni v Jeho království. Mnozí ukazují, že nejsou pod vedením Ducha Kristova, ale pod vedením jiného ducha. Vlastnosti, které staví na obdiv, jsou tak napodobeny vlastnostem Kristovým, jako charakteristické znaky satanovy. Je svrchovaný čas, aby věřící stáli sobě bok po boku a společně usilovali o život věcný, místo aby se drželi stranou a vyjadřovali slovy i jednáním: „Já jsem světější, než ty.“ Ti, kdo chtějí napnout všechny své síly pro záchranu duší, jdoucích na zahynutí, musí mluvit od srdce k srdci a musí být spojení páskou lásky a sympatie. Bratři by měli projevovat téhož ducha, jako náš milostivý a věrný Velekněz, který je dojat našimi slabostmi. Můžeme vdechnout umdlévajícím a beznadějným nový život. Můžeme dosáhnout vítězství, jež se zdála nemožná našemu omylnému, špatně chápajícímu mínění a malosti naší víry. Víro! My sotva víme, co to je. TM 186.1
*****
Pán přijde brzo
(Special Testimonies, Series A 3:12, 13 [1895].)
Konec všech věcí je v dohledu. Pán přijde brzy. Jeho soudy již postihují naši zemi. O Kristově příchodu nesmíme pouze mluvit, ale každým činem musíme hlásat, že se brzo zjeví v oblacích nebeských s mocí a slávou velikou. Oblékli jsme se již rouchem svatebním? Máme také osobní zbožnost, bázeň Boží? Pracovali jsme s božskými nástroji celým svým srdcem a bez výhrad? Sledovali jsme ve svém životě božské zásady svatého Zákona Božího? Je jinou věcí mluvit o Zákoně a jinou věcí jej doslova zachovávat. Jen činitel Zákona bude ospravedlněn před Bohem. Neboť kdo Zákon zachovává, představuje charakter Boží a nemluví lež proti pravdě. TM 187.1
Pán přichází. Ach, jak je to krátký čas a kdo je ve světle Bible spolupracovníkem Božím? Či bychom neměli být naplněni svatou bázní, abychom neměli dosud svou vlastní přirozenou povahu, abychom nebyli neobrácení a nesvatí a abychom nechtěli vydávat nepravou zkušenost za pravou? Procitněte, bratři, procitněte, než bude navždy pozdě. TM 187.2
Mnozí pracují s Bohem, aniž to pozorují. Ruce kazatelů nikdy nebyly na ně skládány s určením, aby pracovali, ale přesto nesou jho Kristovo a působí v různých směrech svým vlivem na získání duší pro Krista. Úspěch našeho díla je závislý na naší lásce k Bohu a k našim bližním. Když jednotliví členové církve jsou spolu v souladu, když bratr bratru projevuje lásku a důvěru, bude nám v poměru k tomu udělená síla a moc pro dílo záchrany duší. Ach, jak nutně potřebujeme mravní obnovu. Bez víry pracujíce a lásky, nemůžete ničeho učinit. Kéž vám Pán dá srdce, abyste přijali toto svědectví. TM 188.1
*****
Čtěte a studujte Zachariáše 4. kapitolu. Ony dva olivové stromy dávají vytékati zlatými trubkami zlatému oleji do zlatých nádob, ze kterých se plní lampy ve svatostánku. Zlatý olej představuje Ducha svatého. A tímto olejem musí býti Boží dělníci neustále zásobováni, aby jej opět mohli předávat církvi. „Ne silou, ani mocí, ale Duchem mým, praví Hospodin zástupů.“ (Za 4,6) Služebníci Boží mohou získat vítězství jedině vnitřní čistotou, neposkvrněnosti srdce a svátosti. Je svrchovaně důležité, aby kazatelé dávali dobrý příklad. Řídí-li se chybami, volnými zásadami, je jejich příklad citován činiteli nepravosti jako omluva pro jejich způsob života. Celá synagoga satanova číhá na chyby v životě Božích představitelů a každý poklesek je co nejvíce zveličován. – RH Dec. 22, 1904 TM 188.2
8. Spolupracovníci Boží
(Články v této části pocházejí ze Special Testimonies, Series A 3.16-23 [1895].)
Láska a důvěra mezi bratry
30. října 1894
Kdyby lidé projevovali důvěru ke svým bližním, přibližovali by se více duchu Kristovu. Bůh zjevil, jakou cenu má pro něho člověk. „Nebo tak Bůh miloval svět, že Syna svého jednorozeného dal, aby každý, kdož věří v Něho, nezahynul, ale měl život věčný.“ (J 3,16) Ale někteří lidé se snaží přetvořit stále charakter druhých, podle vlastního náhledu a měřítka. Bůh jim však nepřikázal, aby konali tuto práci. TM 189.1
Vlastní „já“ bude mít o sobě vždy velké mínění. Jakmile lidé ztratí svou první lásku, přestávají zachovávat přikázání Boží a tehdy se počnou vzájemně kritizovat. Tento duch bude na konci času zápasit neustále o nadvládu. Satan bude tohoto ducha podporovat, aby bratři ve své nevědomosti usilovali o zničení jeden druhého. Bůh není takto oslaven, ale velmi zneuctěn. Duch Boží je zarmoucen. Satan jásá, poněvadž dobře ví, že bude-li moci poštvat bratra proti bratru, aby se hlídali v církvi i v kazatelském úřadě, ztratí mnozí odvahu, zmalomyslní a opustí své povinnosti. To však není dílo Ducha svatého. Moc zezdola pracuje, jak v komůrce rozumu, tak i v chrámu duše, aby prosadila své vlastnosti tam, kde by měly být vlastnosti Kristovy. TM 189.2
Ten, kdo zaplatil nekonečnou cenu, aby vykoupil člověka, čte s neomylnou přesností všechno skryté působení lidské duše a dobře ví, jak zacházet s každou duší. A v zacházení s lidmi zjevuje tytéž zásady, které jsou zjeveny v přirozeném světě. Blahodárně přírodní procesy se neuskutečňují rychle a ukvapeně. Lidem není dovoleno, aby vzali dílo do vlastních rukou. Bůh pracuje klidným, pravidelným působením stanoveného Zákona. Tak je tomu v duchovních věcech. Satan se ustavičně namáhá, aby vyvolal dojem hrubými a prudkými útoky, ale Ježíš nalézá přístup k duším v tom nejintimnějším svazku. Narušil co nejméně jejich nezvyklý myšlenkový pochod náhlými činy, nebo přikázanými pravidly. Poctil člověka svou důvěrou a tím mu dodal úcty k sobě samému. Postavil staré pravdy do nového a vzácného světla. Tak udivil zákoníky svými otázkami v chrámě, kdy mu bylo teprve 12 let. TM 189.3
Ježíš vzal na sebe lidství, aby se mohl setkat s lidmi. Přivádí lidi pod proměňující moc pravdy tím, že se s nimi setkává tam, kde právě jsou. Získává si přístup k srdci, sympatie a důvěry a dává všem pocítit, že Jeho ztotožnění s jejich povahou a jejich zájmy je dokonalé. Pravda vycházela z jeho rtů krásná ve své prostotě, ale přesto oděna důstojností a mocí. Jakým to učitelem byl náš Pán Ježíš Kristus! Jak něžně jednal s každým, kdo se poctivě dotazoval po pravdě, aby mohl získat jeho sympatie a nalézt domov v Jeho srdci. TM 190.1
Musím vám říci, bratři, že jste dalecí toho, čím by vás Pán chtěl mít. Vlastnosti nepřítele Božího i člověka ukazují se velmi často ve vašem duchu a postoji jednoho vůči druhému. Navzájem se zraňujete proti vlastnímu zdokonalení charakteru, činíte si nesnáze, děláte si práci těžkou a namáhavou, protože pohlížíte na vlastního ducha a na vlastní kazy charakteru, jako na vzácné ctnosti, kterých se musíte držet a které musíte pěstovat. TM 190.2
Pán Ježíš přirovnává vysokou mysl právě tak jako nízkou k polnímu kvítí v jeho čerstvosti za ranní rosy a vyzývá vás: „Považte kvíti polního, kterak roste, nepracuje ani přede. Pravimť pak vám, že ani Šalomoun ve vší slávě své tak odín nebyl, jako jedno z nich.“ (Mt 28,6.28.29) A zdůrazňuje tuto lekci: „Tedy trávu polní, ježto dnes jest a zítra do peci bývá vložena, Bůh tak odívá i zdaliž mnohem více vás neodívá, ó malé víry?“ (Mt 6,30) TM 191.1
Šíření pravdy
Lidé si desetkráte ztěžují šíření pravdy, než tomu ve skutečnosti je, tím, že hledí vzít dílo Bohu z ruky do svých smrtelných rukou. Domnívají se, že musí bez ustání něco vynalézat, aby lidé dělali, o čem se oni domnívají, že by měli i tito lidé dělat. Čas takto ztrávený činí práci komplikovanější, neboť velký hlavní dělník je vyřazen z péče o vlastní dědictví. Lidé se pojímají práce sledováním vadných charakterů druhých s jediným úspěchem, že defekty jen zhoršují. Udělali by lépe, kdyby nechali Boha konat Jeho práci, poněvadž On je nepokládá za schopné přetvářet charaktery. TM 191.2
Je jim zapotřebí, aby byli naplněni Duchem Kristovým. Budou-li se držet Jeho síly, budou mít s ním pokoj, pak budou na dobré cestě, aby měli pokoj i se svými spolupracovníky. Čím méně má lidský nástroj něžnosti a líbeznosti Kristovy ve svém duchu a charakteru, tím více dokonalosti vidí ve vlastních metodách a nedokonalosti v metodách druhých lidí. Naší jedinou bezpečností je, bdíti na modlitbě a radit se spolu u víře, že Bůh zachovává bratry právě tak jako nás, neboť On není přijímač osob. Bůh bude za nás pracovat, budeme-li věrnými badateli a činiteli Jeho slova. TM 191.3
Ale nedbají-li pracovníci výslovného příkazu Kristova, abychom se milovali, jako On miloval nás, jak můžeme očekávat, že budou bratři dbát příkazu smrtelníků, úpravy a konečného rozvrhnutí, jak má každý pracovat. Moudrost, která za nás nařizuje, musí být nadpřirozená, jinak bude jako lékař, který neumí uzdravit, ale který jen hubí. Uděláme lépe, budeme-li Boha hledat celým srdcem svým a odložíme-li všechnu vlastní důležitost, neboť: „Vy pak všichni bratři jste.“ (Mt 23,8) TM 192.1
Kristus udělal jho lehkým
Místo, abyste se namáhali sestavováním pravidel a předpisů, udělali byste lépe, kdybyste se modlili a podřizovali svou vůli a své cesty Kristu. On není spokojen, zvěstujeme-li, co On usnadnil. Praví: „Vezmněte jho mé na sebe a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem a naleznete odpočinutí dušem svým. Jho mé zajisté jestiť rozkošné a břímě mé lehké.“ (Mt 11,29-30) Pán Ježíš miluje své dědictví a nebudou-li lidé pokládat za své zvláštní právo předpisování pravidla svým spolupracovníkům, ale uvedou-li ve svůj život pravidla Kristova a budou-li napodobovat Jeho naučení, pak bude jeden každý příkladem a nikoli soudcem. TM 192.2
Otcovský charakter našeho Pána Boha
Kristovým oblíbeným tématem byl Otcovský charakter Boží a Jeho nesmírná láska. Kletba každé církve dneška je, že lidé si nepřivlastňují Kristovy metody. Domnívají se, že mohou opravovat směrnice a zásady evangelia a že mají volnost je vykládat a určovat v naději, že takto reformují církev i pracovníky. Nechte jen Boha, ať On je naším jediným Mistrem, naším jediným Pánem plným dobroty, soucitu a lásky. TM 192.3
Bůh dává známost svým pracovníkům. On nechal pro nás napsat bohaté a mocné zaslíbení: „Jestliže pak komu z vás nedostává se moudrosti, žádejž ji od Boha, kterýž všechněm dává ochotně a neomlouvá i budeť dána jemu. Žádejž pak důvěrně, nic nepochybuje. Nebo kdož pochybuje, podoben jest vlnám mořským, kteréž vítr sem i tam žene a jimi zmítá. Nedomnívej se zajisté člověk ten, by co vzíti měl ode Pána.“ (Jk 1,5-8) Což není lepší obdržet osobně moudrost od Boha, než od člověka? Co praví veliký učitel? „Oznámil jsem jméno tvé lidem, kteréž jsi mi dal z světa.“ (J 17,6) TM 193.1
Kritizování chyb druhých
Máme mezi sebou zlo, které musí být napraveno. Bratři se cítí povolanými ohlížet se po domnělých chybách a nedostatcích druhých a mluvit o nich, když právě táž svoboda odhaluje zřejmé chyby při nich samých. Ukazují tak, že jsou moudrými ve své domýšlivosti a Bůh jim nemůže dát své zvláštní požehnání, poněvadž by se povyšovali a poškozovali vzácnou věc pravdy. Když svět byl zbaven známosti Boží, přišel Ježíš, aby udělil své neocenitelné požehnání – známost o Otcovském charakteru našeho nebeského Otce. To byl Jeho vlastní dar našemu světu a tento dar předal svým učedníkům, aby byl sdělen všemu světu. TM 193.2
Pracovníci by se měli sami polepšit
Když poznali prosté zásady, měli by (totiž kazatelé) se horlivě soustředit na svou práci, aby se stali pracovníky, kteří se nemusí cítit zahanbeni. Budou-li moudře používat svého času, mohou zvládnout jedno odvětví vědy za druhým a při tom být činnými v díle a kázání pravdy. Zlaté okamžiky jsou promarněny v neužitečných rozhovorech, v nedbalosti a vlažnosti a v konání takových věcí, které mají slabý účinek, které by měly přinášet užitek každého času, který by nás činil stále způsobilejších k dosažení vysoké úrovně. TM 193.3
Mužové, stojící nyní před lidem svým jako představitelé Kristovi, mají všeobecně více schopností, než cviku, ale nevyužívají všech svých darů tak, aby co nejvíce vytěžili ze svého času a svých příležitostí. Téměř každý kazatel v poli, když by využil Bohem mu dané energie, neměl by být zběhlý pouze ve čtení, psaní a mluvnici, ale i v jazycích. Je pro ně důležité, aby si vytkli vysoký cíl. Ale projevují příliš málo ctižádosti, aby vyzkoušeli svou moc a dosáhli tak své úrovně v poznání a náboženské moudrosti. TM 194.1
Naši kazatelé budou muset vydávat Bohu počet z otupení a nevyužití nadání, kterého se jim od něho dostalo, aby se jejich užíváním napravili. Mohli vykonat desetkrát větší práci sou inteligencí, kdyby usilovali o to, aby se stali duchovními velikány. Všechna jejich zkušenost v jejich vysokém povolání je zlehčena, poněvadž jsou spokojeni s tím, kdo jsou. Budou-li studovat s pravou pohnutkou a s pravým cílem, nebude jejich snaha o získání vědomostí ani v nejmenším bránit jejich duchovnímu růstu. TM 194.2
Potřeba pracovníků
Pracovníků je v celém světě zapotřebí. Pravda Boží musí být nesena do cizích zemí, aby ti, kteří jsou ve tmě, mohli být osvíceni. Musí se pracovat na tom, aby byli získáni kvalifikování badatelé pro spolupráci s Bohem. TM 194.3
Bůh požaduje, aby byla v tomto směru projevována nezměrně větší horlivost, než dosud. Jako lid jsme v některém ohledu daleko pozadu v misijním díle. Nekonáme ani jednu dvacetinu dobra, kterou bychom mohli vykonat v zásadách víry a věrnosti, poněvadž u nás převládá ve velké míře sobectví. Někteří závidí druhým z obavy, že budou požívat větší úcty, než oni sami. TM 195.1
Vzdělaní intelektuálové jsou zapotřebí ve všech odvětvích díla Božího, neboť nováčkové nedovedou odhalit skryté poklady k obohacení duší. Bůh určil, aby školy byly nástrojem vzdělání dělníků pro Ježíše Krista, za které by se nemusel hanbit a to musíme vždy mít na zřeteli. Velikost, již by člověk mohl získat přirozenou vlastní kulturou, nebyla dosud dosažena. Máme mezi sebou více, než snad průměr schopných mužů. Kdyby bylo všech jejich schopností využito, měli bychom 12 kazatelů tam, kde máme dosud jednoho. I lékaři by byli vychováváni, aby potírali nemoci. TM 195.2
Města jsou zamořena hříchem, ale přesto jsou v každé Sodomě i Lotové. Jed hříchu pracuje na srdcích lidské společnosti. Bůh volá po reformátorech, kteří by se postavili na obranu Zákona, které On ustanovil, aby spravovali tělesný pořádek a aby udržovali vysokou úroveň výchovy duševní i kultury srdce. TM 195.3
Kultura srdce
Hrozí nám nebezpečí farizejského puntičkářství, zatěžujícího duši světskými formami a obřady, stávajícího se v mnoha případech všemocným a tvořícím svět z atomu a atom ze světa. Milost Kristova se svým očišťujícím a zušlechťujícím vlivem učiní pro nás více, než všecka světová výchova o etiketě, která je pokládána za tak důležitou. Pro mnoho lidí znamená zevnějšek celé náboženství a přece se ukáže, že srdce nemá onu přirozenou čistotu, která jedině má cenu před Bohem. Když se jim mluví o jejich chybách, mají tak málo křesťanské zdvořilosti, že ve své snaze kritizovat jeho chování, jeho gesta,jeho tvoření vět, ztrácejí se zřetele posvěcený stav kazatele, jehož poslal nám Bůh s varovným poselstvím. Mají se za vzor moudrosti, ale nedbají slov Božích z nebeských dvorců. Všem takovým Bůh praví, že se musí státi blázny, aby poznali pravou moudrost Kristovu. TM 195.4
Bylo mi ukázáno, že naše kolej byla určena Bohem, aby vykonala velké a dobré dílo záchrany duší. Jedině pod vlivem Ducha Božího se mohou osobní schopnosti stát plnou měrou užitečnými. Předpisy a zásady náboženství jsou prvními kroky k získání známosti a nacházíme je v samých základech správné výchovy. Poznání a věda musí být oživovány Duchem Božím, aby sloužily nejušlechtilejším účelům. Jedině křesťan může používat správně vědomostí, aby mohla být věda plně oceněna, musí se na ni pohlížet se stanoviska náboženského. Pak bude vše uctívat Boha vědy. Srdce zušlechtěné milostí Boží může nejlépe chápat pravou cenu výchovy. Vlastnosti Boží, tak jak je vidíme v jeho stvoření, mohou být jedině tehdy oceněny, známe-li Stvořitele. Učitelé nesmí být pouze obeznámeni s teorií pravdy, ale musí ze zkušenosti znát cestu svátosti, aby mohli přivádět mládež k pramenům pravdy, k Beránku Božímu, který snímá hříchy světa. Vědomost má jedině tehdy moc, pojí-li se s pravou zbožností. Duše zbavená svého „já“ se stává ušlechtilou. V Božích očích budete moudrými, přijmete-li Krista u víře do svého srdce. TM 196.1
*****
Přijímání darů
(Special Testimonies, Series A 2.32-35 [1895].)
30. ledna 1895
Tážete se na přijímání darů od pohanů. Otázka není neobvyklá, ale táži se vás: Komu patří náš svět? Kdo jsou skutečnými majitelé domů a pozemků. Není to Bůh? Má všeho nadbytek na našem světě a ten vložil do rukou lidí, aby hladoví byli nasyceni, nazí oděni a bezdomovci měli přístřeší. Bůh by pohnul i lidmi ze světa, dokonce i modloslužebníky, aby přispěli ze svého nadbytku na podporu díla, kdybychom k nim moudře přicházeli a dali jim příležitost k činění dobrých skutků, což je také jejich výsadou. A my bychom měli tu přednost přijmout, co by darovali. TM 197.1
Měli bychom se seznámit s muži ve vysokých vlivných postaveních, od nichž bychom mohli získat výhody, kdybychom jednali moudře jako hadové a sprostně jako holubice, neboť Bůh by pohnul jejich srdcem, aby mohli mnoho učinit pro jeho lid. Kdyby správní lidé předložili těm, kdo mají prostředky a vliv, v pravém světle potřeby díla Božího, mohli by tito mužové mnoho učinit pro šíření věcí Božích v našem světě. Zřekli jsme se výsad a výhod, které nám mohly být užitečné, poněvadž jsme si zvolili být nezávislými od tohoto světa. Ale nemusíme obětovat ani jedinou zásadu pravdy, když využijeme každé příležitosti pro šíření věci Boží. TM 197.2
Pán chce mít svůj lid na světě, ale ne ze světa. Mají hledět přinést pravdu Boží mužům ve vysokém postavení a dát jim poctivě příležitost přijat a zvážit důkazy. Je ještě mnoho neosvícených a neinformovaných a my musíme vykonat vážnou, velebnou a moudrou práci. Musíme podstoupit namáhavou práci pro osoby vysoko postavené a musíme k nim jít s přívětivým pozváním na svatbu. Mnohem více mohlo být vykonáno pro osoby vysoko postavené, než dosud. Poslední poselství, které Kristus dal svým učedníkům, než byl od nich vzat do nebes, bylo poselství, aby nesli evangelium do celého světa. Bylo doprovázeno zaslíbením Ducha svatého. Pán praví: „Přijměte moc Ducha svatého, přicházejícího na vás a budete mi svědkové až do posledních končin země.“ (Sk 1,8) TM 198.1
„Hospodinova jest země a plnost její.“ (Ž 24,1) „Méť jest stříbro a mé jest zlato, praví Hospodin zástupů.“ (Ag 1,9) „Má jest všecka zvěř lesní i hovada na tisíci horách. Já znám všecko ptactvo po horách a zvěř polní před sebou mám. Zlačním-li, nic tobě o to nedím, nebo můj jest okršlek zemský i plnost jeho.“ (Ž 50, 10-12) TM 198.2
Břímě za duše
Na zemi musí být vykonáno veliké dílo a Pán Ježíš si přibral k této práci lidi, aby božské nástroje spolupracovaly s nástroji lidskými. Kristus těžce pracoval za vykoupení světa a ti, kdo spolupracují s Bohem a představují Krista v naší zemi budou mít soucit se ztracenými a budou namáhavě pracovat na vykoupení lidí. Jestliže církev neprocitne, přičte jí Bůh ztrátu duší k tíži. Mám hluboký zájem na tom, aby dílo Boží šlo kupředu. TM 198.3
Od vyvolených Božích se požaduje, aby rozmnožili sbory všude, kde by kynul výsledek získání duší pro známost pravdy. Ale lid Boží se nikdy nemá shromažďovat ve velkém společenství, jak to dělali v Battle Creeku. Ti, kteří vědí, co to je namáhavá práce pro duši, nikdy to neučiní, neboť pociťují břímě, které nesl Kristus pro spasení člověka. TM 199.1
Duch moudrosti
Každý, koho si Bůh vyvolil, by měl zdokonalovat své duchovní síly. Ježíš přišel, aby představil charakter Otcův a poslal své učedníky do světa, aby představovali charakter Kristův. Dal nám své Slovo, aby nám vyznačil cestu života. Nenechal nás prostě nést toto Slovo, ale také zaslíbil, že tomuto Slovu dodá působivosti mocí Ducha svatého. Je snad tedy zapotřebí, aby někdo chodil v nejistotě a dělal si starosti, že nezná a nezkusil působení Ducha svatého na své srdce? Hladovíte a žízníte po spravedlnosti? Pak máte bezpečné zaslíbení, že vaše touha bude naplněna. „A vímeť, že Syn Boží přišel a dal nám smysl, abychom poznali toho pravého a jsmeť v tom pravém, i v Synu jeho Ježíši Kristu. Onť jest ten pravý Bůh a život věčný.“ (1 J 5,20) TM 199.2
Pán si přeje, abychom měli Ducha nebeské moudrosti. Cítíme všichni touhu modlit se Pánu pokorně a vážně, jak toho vyžadují naše potřeby. Prosíme Ho naléhavě o Ducha moudrosti? Modlíme se takto: „Ukaž mně tajemství, jež neznám, nauč mne je znát?“ Ach, modlíme se, aby pokorná, vážná prosba o radu Boží vycházela z upřímných úst? On praví: „Má jest rada i rozumnost.“ TM 200.1
*****
Velebný čas
(Special Testimonies, Series A 3.32-35 [1895].)
31. ledna 1895
Nadešel nám velebný, vážný čas a těžkosti se budou množit na samém konci času. Může nastat malý oddech, odklad, ale to nebude na dlouho. Musíme napsat dopisy, které musí jít příští poštou do Battle Creeku. Naši bratři nepohlížejí tam na vás ve správném světle. Kroky, které podnikli, aby zaplatili poplatky ze sanatoria v Tabernaclu, ukázaly horlivost a svědomitost, která není moudrá, ani správná. Jejich myšlení o náboženské svobodě je propleteno vnuknutím, které nepřichází od Boha a věc náboženské svobody churaví a její choroba může být jedině uzdravena milostí a dobrotou Kristovou. TM 200.2
Srdce zastupujících tuto záležitost, musí býti naplněna Duchem Ježíšovým. Jedině Veliký Lékař může použít balsám z Galád. Nechť čtou mužové s pokorným srdcem knihu Nehemiášovu a budou dotčeni Duchem svatým a jejich nesprávná myšlení se změní, poznají správné zásady i přítomný pořádek všech věcí se změní. Nehemiáš se modlil Bohu o pomoc a Bůh slyšel jeho modlitbu. Pán zapůsobil na pohanské krále, aby mu přišli na pomoc. Když jeho nepřátelé proti němu horlivě pracovali, pracoval Pán skrze krále, aby provedl svůj úmysl a aby vyslyšel mnohé modlitby, které k němu vystupovaly o pomoc, kterou tolik potřebovali. TM 200.3
Extrémní postoje
Jsem velmi zarmoucena, když vidím, že naši vedoucí mužové zaujímají extrémní postoj a zatěžují se věcmi, o které by se neměli starat, ale které by měli přenechat ruce Boží, aby je urovnala. Jsme ještě ve světě a Bůh pro nás uchovává místo ve spojení se světem a pracuje svou vlastní pravicí, aby nám připravil cestu, aby Jeho dílo mohlo pokračovat ve svých různých odvětvích. Pravda musí stát pevně a její úroveň musí být vyzdvižena na mnohých místech mimo naše území. TM 201.1
Buďte ujištěni, že Bůh nevložil na ty, kteří jsou mimo tato cizí pracovní pole, břímě kritiky těch, kteří jsou tam a tam konají dílo. Ti, kteří nejsou v těchto oblastech, nevědí nic o potřebách v různých situacích a proto nemohou-li přispět ničím, co by bylo ku pomoci těm, kteří se tam nalézají, nechť alespoň nepřekáží, ale raději ukáží svou moudrost výmluvným mlčením a hledí si díla, které mají po ruce. Protestuji proti horlivosti, kterou projevují a která nesouhlasí s poznáním, když vypravují názory o cizích pracovištích. TM 201.2
Kéž Bůh pracuje s muži, kteří jsou v poli a kéž ti, kteří v poli nejsou, chodí pokorně s Bohem, aby nebyli vypuzeni ze svých míst a neztratili své poslání. Bůh nevložil břímě kritiky díla na ty, kteří si sami naložili toto břímě a nedal jim schválení Duchem svatým. Mnozí jednají dle svého vlastního lidského úsudku a horlivě hledí urovnat věci, které Bůh nevložil do jejich rukou. Právě tak dlouho, jak budeme na světě, máme vykonávat zvláštní práci pro svět, varovné poselství má se šířit po všech krajích, jazycích a národech. TM 201.3
Bůh nenaléhá na své služebníky, aby se dali cestou, která by před časem přivodila dobu soužení. Nedopusťme, aby vystavěli dělníci zeď mezi sebou a světem tím, že by šířili vlastní myšlenky a náhledy. Je toho již nyní příliš mnoho po všech částech naší země. Toto varovné poselství nezastihlo ještě širokou masu lidí tohoto světa právě v těch městech, která jsou po ruce, čítaje v to Izraele, nepracujícího dle Božích příkazů. TM 202.1
Přijímání jakož i rozdělení milosti – přízně
Právě tak dlouho, jak dlouho jsme na této zemi a Duch Boží zápasí s tímto světem, máme přijímat i rozdávat přízeň. Máme dát světu světlo pravdy, jak je uvedeno ve svatých Písmech a máme obdržet od světa to, k čemu je Bůh pudí, aby činilo pro Jeho věc. Pán stále ještě působí na srdce králů a vládců ve prospěch svého lidu a nesluší se proto, aby ti, kdo mají tak hluboký zájem na otázkách náboženské svobody, stroze odmítli jakoukoli přízeň, anebo se sami zbavovali pomoci, kterou Bůh vnukl lidem, aby ji poskytli pro šíření Jeho věci. TM 202.2
Nacházíme příklady ve Slově Božím, které se týkají právě této záležitosti. Cyrus, král Perský, vyhlásil po celém království a dal toto napsat: „Toto praví Cýrus, král Perský: Všechna království země dal mi Hospodin, Bůh nebeský a On mi poručil abych mu vystavěl dům v Jeruzalémě, kterýž jest v Judstvu. Kdo jest mezi vámi ze všeho lidu jeho, budiž Bůh jeho s ním a nechť jde do Jeruzaléma, kterýž jest v Judstvu a staví dům Hospodina Boha Izraelského.“ (Ezd 1,2-3) Druhou výzvu o výstavbě domu Hospodinova vydal Darius a je to zapsáno v šesté kapitole Ezdrášově. TM 202.3
Pán Bůh Izraelský svěřil své statky do rukou nevěřících, ale musí jich býti používáno ve prospěch díla, jež musí být pro padlý svět vykonáno. Nástroje, skrze které tyto dary přicházejí, mají otevřít široké cesty, po kterých by pravda mohla kráčet. Nemají pro dílo snad ani porozumění, nemají víru v Ježíše Krista a nejsou znalí Jeho slova, ale jejich dary nemají být z těchto důvodů odmítány. TM 203.1
Je velmi podivné, že někteří naši bratři pokládají za svou povinnost vytvářet podmínky, které zadržují prostředky, jež Bůh chce mít volné. Bůh na ně nevložil takovou odpovědnost, aby museli v těchto věcech přicházet do rozporu s vrchnostmi a mocnostmi tohoto světa. Vztažená ruka Boží není dosud odňata ze země. Nechť vedoucí v díle vyčkávají svůj čas, skryti v Kristu a nechť jednají a pracují s velkou moudrostí. Nechť jsou chytří jako hadové a sprostní jako holubice. Bylo mně opětovně ukázáno, že bychom mohli v mnoha případech získat mnohem více přízně, kdybychom se blížili k lidem s moudrostí, seznamovali je s naším dílem a dali jim příležitost, aby činili ony věci pro šíření díla Božího, ku kterým je nabádáno. Toto nabádání je naší výsadou. TM 203.2
Činnost v našich sborech
(Special Testimonies, Series A 3:35-39 [1895]).
2. února 1895
Předvídající jednotvárnost náboženských obřadů v našich sborech musí být změněna. Musí být zaveden kvas činnosti, aby členové naší církve mohli pracovat podle nových směrnic a vynalézali nové metody. Moc Ducha svatého zapůsobí na srdce, až bude odstraněna tato mrtvá, nepůsobivá jednotvárnost a mnozí, kteří si dříve mysleli, že jsou pouhými neužitečnými diváky, načnou se vší vážností pracovat. Pracující církev na zemi je ve spojení s pracující církvi na nebi. Bůh pracuje, andělé pracují, i lidé mají pracovat na obrácení duší. Mělo by být vyvíjeno úsilí něco učinit, dokud den trvá a milost Boží se zjevuje, aby duše mohly být pro Krista zachráněny. Všude, kamkoliv pohlédneš, hynou duše ve svých hříších a Bůh praví každé věřící duši: Pospěš jim ku pomoci s poselstvím, které ti dám. TM 204.1
Spořivost v domácnosti
Pán učinil z lidí své nástroje, proto mají se srdcem naplněným láskou k Ježíši spolupracovat s ním na obrácení lidí od bludu k pravdě. Bůh udílí zemi své požehnání v záření slunka a v prškách. Způsobuje, že země vydává plnost svých pokladů člověku k užívání. Pán učinil člověka svým almužníkem, aby rozdával nebeské dary tím, že přivádí duše k pravdě. Chtějí se moji bratři v Americe dotázat, jak je zastihla pravda, když ještě byli v temnotě? Mužové a ženy přinášeli své desátky a oběti Bohu a peněžité prostředky naplňovaly pokladnice a mužové byli vysíláni, aby šířili dílo. TM 204.2
Tentýž proces musí být opakován, mají-li být i dnes dosaženy duše v temnotách. Ale viděla jsem, že jsou mnozí, kteří zadržují desátky a jiní opět zadržují jejich část a přece vzrůstá veliké misijní dílo každým rokem. Měli bychom se naučit šetřit ve svých domácnostech, neměli bychom peníze zbytečně vydávat, poněvadž potřeba a chudoba, bída všemožného druhu se nám vtírá a my jsme povoláni, abychom pomáhali všem potřebným a zkormouceným. Musíme hledět, aby ti, kdo potřebují pokrm a oděv, byli zaopatřeni, aby ti, kdo jsou chudí duchem, porozuměli dobrotě spasení. TM 204.3
Vážná práce
Když jsme zapojeni do vážné práce, pracujíce dle svých různých schopností, přiznává se Bůh k nám a dává nám milost za milost. Církev pracující pro duše, je církev prosící, církev věřící a církev přijímající. Církev, jejíž členy nalézáme před Bohem na kolenou, prosící o Jeho milosrdenství, hledající jej každým dnem, je církví sycenou chlebem života a napájenou vodou života. Zaslíbení: „Začkoli byste prosili Otce ve jménu mém, dá vám“ (J 15,16), se u nich potvrzuje. TM 205.1
Kristu podobná činnost, prováděná s vytrvalou horlivostí přináší veliký zisk. Nastane rozhojnění v lásce a lidské nástroje si budou vážit toho, co Bůh chce skrze ně učinit, budou-li stát věrně na svém místě. Tehdy se církev zvedne a bude svítit u vědomí, že sláva Boží spočívá na ní a že tma ustupuje. TM 205.2
Misijní úspěch bude úměrný úsilí, přicházejícímu z celého srdce a dokonale posvěcenému. Každý odklon od pravé misijní snahy, nedostatek záliby v misijním duchu zapůsobí na církev a nastane odklon od duchovnosti. Ale každé vážné úsilí podniknuté na poli misijním, přineslo církvi duchovní ozdravění a nejen že se rozmnožil počet členů církve, ale zvýšilo též její svatou horlivost a radost. TM 205.3
Lid Boží, zachovávající přikázání, bude za krátko velmi zkoušen, ale všichni, kdo chodili ve světle a světlo šířili, poznají, že Bůh zakročuje v jejich prospěch. Když se jim bude ve všem co nejvíce zbraňovat, tehdy zjeví Pán svým věrným svou moc. Když národ, pro který Bůh pracoval tak báječným způsobem a nad kterým rozprostřel síť své všemohoucnosti, opustí protestantské zásady a dodá odvahy a podpora římskému katolicismu v omezení náboženské svobody, tehdy vystoupí Bůh ve své vlastní síle a bude pracovat za svůj lid, který zůstal věrným. Řím bude tyranizovat, ale Kristus je naším útočištěm. TM 206.1
Oběť sebezapření
Mnozí příliš dlouho spali. Zatím, co někteří intenzivně pracovali a projevovali neutuchající energii, stáli ostatní jako diváci a pohotově kritizovali jejich metodu a výsledky. To činí ochotně, ač sami nikdy nezkoušeli, jak by mohly být vzácné duše pro Krista zachráněny. Jsou vždy hotoví vyhledávat chyby a na těch, kdo něco dělají. Když tyto lenivé, lhostejné duše procitnou a ukáží některé známky navracející se svědomitostí, jsou zklamány, když jim ostatní ihned nenaleznou příjemná místa, pohodlná v díle. Zažijí veliké leknutí, když poznají, že dílo nemůže být konáno bez pečlivosti, sebezapření a sebekřižování. Očekávají úspěch a domnívají se, že musí dosáhnout téhož stupně úspěchu, jako apoštolové o Letnicích. Tohoto úspěchu dosáhnou, projedou-li zkušeností pokorně sebezapírající obětí, jako činili apoštolové. Budou-li předkládat tak vážné a upřímné prosby ze srdcí zlomených, zkroušených a věřících, jako činili apoštolové, bude též tatáž míra úspěchu doprovázeti jejich práci. „Nebo takto dí ten důstojný a vyvýšený, kterýž u věčnosti přebývá, jehož jméno jest Scvatý: Na výsosti a v místě svatém bydlím, ano i s tímn, kterýž jest zkroušeného a poníženého ducha přebývám, obživuje ducha ponížených, obživuje také srdce zkroušených.“ (Iz 57,15) „Však na toho patřím, kdož jest chudý a zkroušeného ducha a třese se před slovem mým.“ (Iz 66,2) TM 206.2
Misijní práce doma
Domácí misijní duch je mezi námi málo znám a je ho velmi zapotřebí v každém směru díla. Část církve počala projevovat jistou misijní činnost. Ale neprobudíme-li se všichni a plně, pak nás předejdou ti, kdo neznají přítomnou pravdu a uzavřou nám cestu. TM 207.1
Jakou dobu by to potřebovalo, aby byli probuzeni zaháleči, kteří po léta v Battle Creeku váhali? Kdy se z nich stanou věrní svědkové Boží? Jak dlouho bude ještě trvat, než se zapřáhnou do jha s Kristem? Kolik času denně oddělují pro službu Bohu? Kolik jich má určitý čas pro uvažování v hospodárnosti, aby měli dary a oběti pro dům Hospodinův? Kolik srdcí se rozpálilo praktickou dobročinností? Kolik jich vyvinulo vážné úsilí, aby inspirovalo druhé k práci pro Mistra? Abychom úspěšně pracovali ve svých domovech, potřebujeme ducha, víru a vytrvalost, která nepovolí, ani nezmalomyslní. V nebi není ani jednoho nečinného a nikdo nemůže vstoupit do příbytku hlášených, kdo neměl lásky pro Krista, kdo neusiloval o spasení druhých. TM 207.2
Kdo může říci, jaká práce mohla být vykonána v našich sborech, kdyby vyznavači pravdy nebyli opustili tyto slabé sbory, aby se mohli nahrnout do Battle Creeku? Kdyby všichni naši lidé byli věrnými, pilnými a bohabojnými služebníky Kristovými a kdyby usilovali o to, aby jejich vliv sahal v jejich domovech co nejdéle, kolik duší mohlo být zachráněno. Vzplanuvší pochodeň na jednom místě mohla zapálit mnohé jiné a to mohlo mít za následek, že mohl být slyšen hlas chvály a díkůvzdání a mnozí mohli zvolat: „Tomu pak, kterýž mocen jest nade všecko učiniti mnohem hojněji, než my prosíme.“ (Ef 3,20) TM 208.1
*****
Přímá závislost na Bohu
(Special Testimonies, Series A 3:39, 40 [1895].)
19. února 1895
Není v plánu Božím, aby si kterýkoliv člověk, nebo kterákoliv třída lidí osobovala právo na svědomí svých bratří, nebo aby si jejich časná ruka dovolila blahosklonně opravovat vyslané služebníky Páně a tak ohrožovala jistotu dědictví Páně i své vlastní a zdržovala dílo Boží. Bůh se neomezuje na jednoho člověka, nebo na skupinu lidí, aby skrze ně dokonal dílo své. Ale On praví o všech: „Boží jsme zajisté pomocníci.“ (1 K 3,9) To znamená, že každá věřící duše by měla mít podíl na jeho svatém díle a každý jednotlivý věřící v Ježíše Krista má zjevovat světu symbol Kristovy postačitelnosti, má představovat své církvi vyšší zákony budoucího nesmrtelného světa a v poslušnosti k příkazům nebeským jež nemají sobě rovných, má zjevovat hloubku poznání a moudrosti, nezávislou na lidských vynálezech. TM 208.2
Pánu musí být věřeno a slouženo jako velkému JÁ JSEM a musíme bezpodmínečně důvěřovat. Nepřipusť to, aby lidé předpisovali zákony na místě Zákona Božího. Nevychovávejte nikdy člověka, aby vzhlížel k člověku, aby skládal důvěru v lidí, neboť lidská moudrost není dostačující, aby rozhodovala o právu zařazení do díla Božího. Když Bůh ukládá práci jednotlivcům, nemají lidé jeho příkaz odmítat. Bohu nesmí být bráněno lidským vměšováním v provádění Jeho plánů, až se tak opětovně děje. TM 209.1
Má-li se církev na zemi podobat chrámu nechť je vybudována dle nebeského vzoru a nikoli podle lidského ducha. Vynálezy člověka často pracují proti provádění plánů Božích. Zlatá míra nebyla vložena do rukou některého smrtelníka, nebo některé třídy lidí, nechť je jejich postavení, nebo povolání jakékoliv, ale je učiněna rukou a je v rukou nebeského Stavitele. Nebudou-li se lidé nepovolaně vměšovat do plánů Božích a nechají ho pracovat na mysli a charakterech, budujíce je dle Jeho plánů, bude dokonáno dílo, které obstojí v nejpřísnějších zkouškách. TM 209.2
9. Boží dílo vede Bůh a ne názory jeho pracovníků
(Články v této části pocházejí ze Special Testimonies, Series A 3:43-53 [1895].)
Bůh je předním dělníkem
Časy jsou stále horší a peníze lze těžko získat, ale Bůh nám otevírá cestu k pramenům mimo náš vlastní lid. Nenahlížíme, jak může někdo něco namítat proti přijímání darů od těch, kteří nejsou naší víry. Může tak činit jedině z výstředních náhledů a k tomu není oprávněn. Toto je zde Boží svět. Mají snad lidé svými omezenými názory uzavírat cestu, působí-li Bůh na lidské nástroje tak, aby zem, která je pod vládou nepřítele, mohla se stát zemí lidu Božího, aby poselství mohlo být hlásáno i ve vzdálených krajinách? Taková péče je nezdravá. Duch svatý nevede člověka, aby šel takovou cestou. TM 210.1
Nechť je každý opatrný, aby se nestavěl mezi Boha – Velkého předního Dělníka a mezi jeho lid. Máme poznávat a uznávat Jeho Prozřetelnost a sklonit se před Jeho autoritou. Nechť si každý posel Boží hledí své vlastní zvláštní práce a netlačí se do díla, které by zprostředkoval svou vlastní moudrostí a vlastními názory. Nechť poslové Páně se utíkají k trůnu milosti, aby mohli získat moudrost a milost v poznání Boha, v porozumění Jeho díla. Známost Boží jim propůjčí vyrovnanou mysl a zdravý soud, aby nejednali impulsivně v této kritické době dějin tohoto světa. TM 210.2
Náležitá rozvážnost
Není vůlí Boží, aby Jeho služebníci jednali ukvapeně a krátkozrace. Přeje si, aby trpělivě čekali a projevovali náležitou rozvážnost. Každý krok by měl být podnikán teprve po rozumném uvážení a po mnohých modlitbách. Potom budou mít naši bratři plnější, klidnější zkušenost a budou s to být lidu k většímu požehnání. Neboť sláva Páně bude jejich odměnou. TM 210.3
Své jediné bezpečí nalezneme ve stálém hledání moudrosti u Boha, v pečlivém odvažování každé záležitosti s velkou bázní a třesením, jinak by nebylo do díla přineseno světlo a nebe, ale slabost lidská. Ale Pán zaslíbil světlo těm, kteří ho hledají celým srdcem svým. Budeme-li však trpělivě na modlitbách čekati na Boha a nebudeme-li sledovat své vlastní horkokrevné plány, povede On naše rozhodování a otevře nám mnohé dveře naděje a práce. TM 211.1
Veliký Vůdce zástupů má vůdčí úlohu v každé bitvě o rozšíření díla a jeho věci. I nadále bude Vůdcem svého lidu v nebeských konfliktech které budou muset podstoupit, budou-li podřízení vůdcové a pastýři konati svou přikázanou práci a budou-li naslouchat hlasu, který praví: „Toť jest ta cesta, choďte po ní.“ (Iz 30,21) „Kdož mne následuje, nebude choditi v temnostech.“ (J 8,12) Jak velikou útěchou by nám mělo být toto zaslíbení. My můžeme chodit ve světle, jako On je ve světle. TM 211.2
Kéž by si byli mužové, jimž Bůh svěřil velkou odpovědnost, dokonale jisti, že kráčejí ve šlépějích svého velkého Vůdce, samého Krista a neřídili se pohnutkami vlastního přirozeného charakteru. Jen tehdy budeme v bezpečí, posvětíme-li se Bohu, budeme-li vzhlížet k Ježíši a budeme-li vážně toužit, abychom prováděli Jeho plány. Lidé mohou jít za mnohým světlem, ale jen jedině Slovo jim poskytne jistotu bezpečí. Ujistěte se, že následujete Ježíše, kamkoli jde. Neběžte nikdo před Kristem, ale čekejte na Jeho příkaz: „Následuj mne.“ Kéž naši vůdcové nedůvěřují sami sobě, vlastním ctižádostivým sklonům. Nechť se domnívají, že jiskry jejich vlastního křesadla jsou pravým světlem, aby za chvíli shledali, že jdou za přeludem, místo aby šli za nebeskou vůdčí hvězdou. TM 211.3
Bůh řídí své dílo
Bolí mne, když vidím, že si lidé pokoušejí vytknout přesnou cestu misionářům ve vzdálených zemích. Musíme vložit tuto záležitost spíše do rukou Toho, kterého chceme následovat, aby mohl pracovat skrze své vyvolené nástroje, jak uzná za vhodné. Nesmíme se domnívat, že by vše mělo podléhat soudu několika smrtelníků. Oni musí neustále žádat moudrosti od Boha, jinak by se dopustili velkých přehmatů. Pán neurčuje aby se vše soustředilo v Battle Creeku. Přeje si, aby mužové stáli stranou a nedomýšleli se, že Jeho dílo závisí jedině na nich a že každá otázka musí být předložena jejich posouzení. Je pro mne nesnadným vyjádřit se tak, jak bych si přála – ale ve jménu Páně vydávám varovný signál nebezpečí. Mužové na odpovědných místech by měli pociťovat bázeň s třesením. Neměli by se mít za kompetentní kráčet před Tím, který pravil: „Následuj mne.“ Bůh není spokojen s tím, aby mužové ve vzdálených zemích museli čekat, než se mohou odvážit nějakého kroku. Máme mít víru ve vedení Páně, neboť On řídí své vlastní dílo. On dá moudrost a srozumění svým představitelům v každé části své velké morální vinice. On praví: „Ne vy jste mne vyvolili, ale Já jsem vás vyvolil a postavil, abyste šli a ovoce přinesli.“ (J 15,16) Svým bratřím v Battle Creeku bych ráda řekla: Pán nemá zapotřebí, aby posílal své příkazy svým poslům do všech částí světa skrze Battle Creek. On nevkládá svou odpovědnost na ty, kteří si dovolují říci jeho dělníkům: „To udělej“ a „To bys měl dělat!“ Bůh je zneuctěn, když jsou mužové přiváděni k tomu, aby v takovém měřítku pohlíželi na Battle Creek. TM 212.1
Lid každé krajiny má svou vlastní jasnou charakteristiku a je proto nutno, aby byli mužové moudří a dovedli se přizpůsobit zvláštnímu smýšlení tamního lidu a předvedli pravdu tak, aby jim tím mohli přinést dobro. Musí být schopní chápat místní přání a vycházet jim vstříc. Nastanou okolnosti, vyžadující okamžitého jednání a je proto nutné, aby ti, kteří jsou po právu v poli, chopili se těchto záležitostí a udělali pod vedením Ducha svatého to, co musí být uděláno. Kdyby měli v době krize čekat na direktivy z Battle Creeku, mohli by mnoho ztratit. Mužové, vykonávající dílo Boží, měli by být věrnými správci milosti Boží. Měli by to být mužové víry, měli by mít dost odvahy vzhlížet k Bohu a důvěřovat v Něho. TM 213.1
Boží organizace
Služebníci Boží, studujte Izaiáš 6. kapitolu a Ezechiel 1. a 2. kapitolu. TM 213.2
Prorokovi se zdálo, že je jedno kolo v kole druhém podobnost živých zvířat s nimi spojených, že vše je to zmatené a nevysvětlitelné. Ale je vidět ruku nekonečné moudrosti mezi těmi koly a výsledkem jejich práce je dokonalý pořádek. Každé kolo pracuje v dokonalém souladu se všemi koly ostatními. TM 213.3
Bylo ukázáno, že lidští prostřednici usilují o příliš mnoho moci a pokoušejí se sami kontrolovat dílo. Vyřazují Pána Boha, Mocného dělníka příliš ze svých metod a plánů a nesvěřují Mu všechno šíření díla. Nikdo by se neměl domýšlet, že je schopen řídit tyto věci, které náleží velikému „Já Jsem“. Tak Bůh připravuje ve své prozřetelnosti cestu, aby dílo mohlo být vykonáno lidskými nástroji. Nechte tedy stát každého člověka na jeho stanovišti, aby vykonal svůj díl na tento čas a aby věděl, že Bůh je jeho instruktorem. TM 213.4
Při dobytí Jericha byl Hospodin zástupů generálem armády. On sám sestavil plán boje a spojil lidské a nebeské nástroje, aby hráli svou roli v díle, ale žádná ruka lidská se nedotkla zdi Jericha. Bůh tak připravil svůj plán, aby člověk nemohl sám sobě přičítat dobytí vítězství. Sám Bůh musí být oslaven. A tak tomu má být v díle, do kterého jsme zapojeni. Sláva nesmí být dávána lidským nástrojům, jedině Pán musí být vyvyšován. Prosím, čtěte pozorně Ezechiel 3. kapitolu. Musíme se naučit složit všechnu svou závislost na Boha a přece musíme vždy mít na paměti, že Pán Bůh potřebuje každý nástroj, který zachovává pravdu v poctivosti. Jako dělníci pro Krista máme stát ve světle golgotského kříže, hlásajíce světu: „Aj Beránek Boží, kterýž snímá hříchy světa.“ (J 1,29) Musíme hlásat trojandělské poselství svými lidskými hlasy a ono má jít světem s mocí a slávou. TM 214.1
Až přestanou být lidé závislí na lidech, až učiní Boha svou silou, potom bude více vzájemné důvěry. Naše víra v Boha je celkem příliš slabá a naše vzájemná důvěra je celkem příliš chabá. TM 214.2
Kristus dechl na své učedníky a řekl: „Přijměte Ducha svatého.“ Kristus je dnes představován svým Duchem svatým v každé části své morální vinice. On dává inspiraci svého Ducha svatého všem těm, kteří jsou zkroušeného ducha. TM 214.3
Spoléhejme se více na Ducha svatého a mnohem méně na lidské nástroje. S politováním musíme říci, že alespoň někteří nepodali důkazů, že se naučili něžnosti a pokoře v Kristově škole. Nezůstávají v Kristu a nemají s Ním žádné spojení. Nejsou vedeni moudrostí Kristovou skrze udělení Jeho Ducha svatého. Táži se vás tedy: „Jak můžeme pohlížet na tyto muže, jako na neomylné v usuzování?“ Mohou být i v odpovědných postaveních, ale žijí při tom odloučeni od Krista. Nemají Ducha Kristova a neučí se denně od Něho. Přesto je v mnoha případech jejich úsudku důvěřováno a jejich rada je pokládána za moudrost Boží. TM 215.1
Když se lidské nástroje podvolí vůli Boží, připodobňuje se jejich charakter charakteru Ježíše Krista. Ten pak působí skrze jejich schopnosti. Odkládají všechnu sobeckou pýchu, každý pocit nadřazenosti, všechny svévolné požadavky a projevují něžnost a pokoru Kristovu. To nežijí a nejednají již oni, ale je to již Kristus, který žije v nich. Prakticky chápou vzácná slova Spasitelovy modlitby: „Já v nich a Ty ve mně, aby dokonáni byli v jedno a aby poznal svět, že jsi Ty mne poslal a že jsi je milova, jakožs mne miloval.“ (J 17,23) TM 215.2
Bůh si přeje, aby každý jedinec vzhlížel méně k časnému člověku, aby byl méně závislý na lidech. Máme rádce, kteří ukazují, že neznají milosti Kristovy a že nerozumějí pravdě, která jest v Kristu Ježíši. Spolupracovníci Boží mají malé mínění o sobě. Nevychloubají se, nejsou soběstační a nevyvyšují se. Jsou trpěliví, shovívaví, plní milosrdenství a nesou dobré ovoce. Naznají lidských ctižádostí. Spravedlnost Kristova jde před nimi a sláva Páně je jejich odměnou. TM 215.3
Poradní výbory
V poradách, jak šířit dílo Boží, nemá mít jednotlivec rozhodné slovo. Jeho hlas nesmí platit pro celek, jestliže není všem jasné, že je udílena rada správná. Všechny metody a plány musí být pečlivě uváženy, aby všichni poznali jejich relativní přednosti a aby se mohli rozhodnout, co je hodno následování v misijní práci, která musí být konána v polích, jež se před nimi otvírají. Bylo by velmi dobré, kdyby byla nejen zkoumána pole, kam se nás zdá volat povinnost, ale též těžkosti, s nimiž se tam setkáme. Poradní výbory by měly dle možnosti lidu objasnit své plány, aby církev mohla podporovat jejich snahy. Mnozí členové církve jsou moudří a opatrní a mají ještě mnohé jiných výborných vlastností. Je správné, aby jejich moudrosti bylo využito, aby i druzí byli vyburcováni k uvažování o závažných otázkách. Mnozí mohou být probuzeni, aby poznali, že mají hlouběji vniknout do díla Božího. TM 216.1
Někteří jsou přesvědčeni, že jsou daleko pozadu ve své znalosti poselství, ale Bůh pomůže těm, kteří Ho se vší vážností prosí o moudrost. Ještě nikdo nehledal marně trůn Jeho milosti. Měli bychom si vážně vyprošovat moudrost shůry u vědomí, že duše hynou bez Slova života a že království Kristovo musí být šířeno. Mužové a ženy ušlechtilé mysli, budou připojeni k počtu těch, o kterých je praveno: „Ne vy jste mne vyvolili, ale já jsem vás vyvolil… abyste šli a ovoce přinesli.“ (J 15,16) TM 216.2
Jak zajistit potřebné fondy
Již od počátku naší misijní práce byli jsme ve velkých rozpacích, jak si zajistit kapitál, který by postačil ku podpoře misijního podnikání v polích, jež Prozřetelnost před námi otevřela. Misijní dílo má být velmi rozšířeno. Všichni věřící pravdě by neměli užívat svých peněz ke koupi věcí nepotřebných. Nesmíme myslet na své pohodlí, ale spíše na své potřeby. Musíme omezit své potřeby, aby byly prostředky v pokladnici, aby mohla být korouhev pravdy vztyčena v nových zemích. TM 217.1
Hledejte Boha, věřte v Toho, který má nevyčerpatelné prostředky. Budeme-li jednat moudře, věnujíce všechny své schopnosti dílu Božímu, bude nad námi dobrá ruka našeho Boha. Musíme popohánět dílo a nesmíme čekat teprve, až bude kapitál v pokladnici. Když nás Boží Prozřetelnost nutká, abychom vkročili do polí již se bělajících ke žni, zapovídá Bůh, abychom zdržovali své kroky pro volání: „Naše pokladnice je prázdná“, nemáme prostředků, abychom mohli podporovat dělníky, nacházející se v poli a je pro nás nemožné, abychom ještě rozšířili naše operace“. TM 217.2
Děkujeme Bohu, že naše Sobotní školy dosti přispěly k rozkvětu tak mnohého zvláštního podnikání. Děti i mládež dali své haléře, které podobné malým potůčkům zásobovaly proud dobročinnosti. Děti by měly být tak vychovávány, aby byly s to konat nesobecké skutky, ze kterých se nebesa radují. Když jsou dítky v rozpuku mladosti, měly by být cvičeny, jak sloužit Kristu. Měly by být učeny sebezapírání. TM 217.3
Blízká i vzdálená pole náleží Bohu, neboť celý svět je Jeho. Samozvanci se zmocnili pozemského majetku Božího,ale On již nařídí, aby pravda pronikla do nejtemnějších koutů země. Podřídí-li se jen mužové vedení Ducha svatého, naleznou již cesty a prostředky, aby pravda postupovala a získala slavného vítězství. TM 218.1
Poukazuj duším na Krista
Služebníci Boží, kteří žijí v poslušnosti k Jeho požadavkům, kteří mluví pokorně pravdu, ponesou sebou vliv, který bude pracovat pro spásu mnohých duší. Ale nesmíme připustit, aby lid závisel bezmocně jen na nás. My jsme lidští a časní. Musíme je vést ke Kristu, pravíce: „Aj, Beránek Boží, kterýž snímá hříchy světa.“ (J 1,29) Ježíš se zastává věcí svých spolupracovníků, ale každé hodiny oni musí cítit pokornou závislost na Vůdci svého spasení. Prostřednictvím Pána Ježíše, našeho Zastánce, bude možno mnoho duší zachránit pro život věčný. Pán se postaral o sestoupení Ducha svatého na své dělníky a každý, kdo upřímně hledá Boha, také jej nalezne. Můžeme přijít odvážně ke trůnu milosti a hledat podnož milosti Boží. Můžeme věřit, že Pán slyší a vyslýchá naše modlitby. Náš Velekněz, který vystoupil na nebesa, praví: „Jáť prositi budu Otce a jiného Utěšitele dá vám, aby s vámi zůstal na věky.“ (J 14,16) Duch svatý zůstává s posvěcenými pracovníky, kteří za všech okolností se snaží šířit dílo Boží. TM 218.2
Vytváření zbytečné opozice
Prosíme vás pro Ježíše Krista, nevypouštějte z úst unáhlených a prudkých výrazů, nemluvte bláhově, nevyslovujte ničeho, co by mělo příchuť hanobení, nebo rouhání, neboť toto vše je lidské. Kristus na tom nemá podílu. Nechť hbití pisatelé zacházejí obezřetně se svým pérem, aby to nevzbudilo dojem, že chtějí zesměšňovat postavení věřících, nebo nevěřících. Nalézáme jedinou jistotu v zachovávání pokorného Ducha Kristova, urovnávajíce stezky pro své kroky, nemají-li chromí býti vyřazeni s cesty. Skromnost a pokora Kristova musí naplnit naši duši. TM 219.1
Satan rozšiřuje svou moc mistrovským klamem tak, že může vydávat za správné i to, co není v souladu s vůli Boží. Nedopusťte, aby věřící pravdě dali příležitost našim nepřátelům, aby se mohli zastávat opozice, aby dopřávali půdy mylným představám, kterých by lidé použili proti šíření pravdy. Pro Ježíše Krista nechť vyvine každý pracovník co největší úsilí, aby zmařil satanovo ujišťování a nechť se nepouští do ničeho, co Bůh od něho nepožaduje. Pod nebeským vedením můžeme pracovat v souladu s vůli Boží a úspěch bude korunovat naši snahu. Dejte Bohu příležitost ku práci a nechte lidi dělat cokoli On od nich požaduje pro šíření pravdy. TM 219.2
Otázka náboženské svobody je velmi důležitá a měla by být projednávána s velkou moudrostí a obezřetností. Nestane-li se tak, je zde nebezpečí, že si sami svým počínáním přivodíme krizi dříve, než budeme na ni připraveni. Břímě našeho poselství by mělo být „přikázání Boží a víra Ježíšova“. Naši bratři by měli být varováni, aby nepodnikali kroky, které by vyburcovaly a vyprovokovaly mocnosti k činům, které by omezovaly dílo a odřízly nás na různých místech od hlásání poselství. TM 219.3
Potřebujeme více práce Nekonečného a mnohem méně důvěry v lidské nástroje. Musíme připraviti lid, aby obstál ve dni Boží přípravy, musíme upoutávat pozornost lidí ke Kristu a ke kříži na Golgotě, abychom jim objasnili důvod, proč Kristus přinesl svou velkou oběť. Musíme ukázat lidem, že je pro ně možným navrácení se do poslušnosti Boží a Jeho přikázání. Nechť ustoupí mužové stranou, počne-li hříšník vzhlížet ke Kristu, jako ke smírčí oběti za své hříchy. Nechť prohlásí hříšníkovi, že „je oběť slitování za hříchy naše a netoliko za naše, ale i za všeho světa“ (1 J 2,3). Povzbuzujte ho, aby hledal moudrost u Boha, neboť na vážných modlitbách pozná cestu Páně mnohem dokonaleji, než z vyučování některého lidského rádce. Pozná, že to bylo přestoupení Zákona, které způsobilo smrt Syna Nekonečného Boha a pojme v nenávist hříchy, které zranily Ježíše. Když bude pohlížet na Krista, jako na soucitného něžného Velekněze, zachová si zkroušené pokorné srdce. TM 220.1
*****
Pokora – Skromnost
(Special Testimonies, Series A 3:53-59 [1895].)
Když se spolupracovník Kristův v pokoře a lásce horlivě snaží vštípit pravdu do srdce hříšníka, promlouvá hlas lásky skrze lidský nástroj. Nebeské bytosti pracují s posvěceným lidským prostředníkem a Duch působí na duši nevěřícího. Srdce přijímá schopnost víry a hříšníku se dostává svědectví Slova Božího. Milostivým působením Ducha svatého se proměňuje a stává se jedno s Kristem v duchu i předsevzetí. Jeho náklonnost k Bohu roste, hladoví po spravedlnosti a touží být více podoben Kristu – Mistru. Vzhlížením ke Kristu je proměněn od slávy k slávě, od charakteru k charakteru a stává se více a více podobným Ježíši. Je naplněn láskou ke Kristu a hlubokou neutuchající láskou k hynoucím duším a Kristus, naděje slávy, se v něm formuje. „Kteříž pak koli přijali jej, dal jim moc syny Božími býti, těm, kteří věří ve jméno Jeho.“ (J 1,12) TM 220.2
Prosím, čtěte k Filipenským 2. a 3. kapitolu a ke Kolossenským 1. kapitolu. Jsou zde lekce, které bychom měli všichni studovat. Pavel píše: „Nic nečiníce skrze svár, aneb marnou chválu, ale v pokoře jedni druhé za důstojnější, nežli sebe majíce. Nehledejte jeden každý jen svých věcí, ale každý také toho, což jest jiných. To tedy ciťte při sobě, co i při Kristu Ježíši, kterýž jsa v způsobu Božím, nepoložil sobě toho za loupež rovný býti Bohu. Ale samého sebe zmařil, způsob služebníka přijav, podobný lidem učiněn a v způsobu nalezen jako člověk, ponížil se, poslušný byv až do smrti a to do smrti kříže. Protož i Bůh povýšil ho nade vše a dal jemu jméno nad každé jméno… s bázní a s třesením spasení své konejte. Bůh zajisté jest, kterýž působí ve vás i chtění i skutečné činění, podle dobré libé vůle své. Všechno čiňte bez reptání a bez pochybování, abyste byli bez úhony a upřímní synové Boží, bez obvinění uprostřed národa zlého a převráceného, mezi kterýmižto svěťte jako světla na světě. Slova života zachovávajíce, ku poctivosti mé v den Kristův, že jsem ne nadarmo běžel, ani nadarmo pracoval.“ (Fp 2,3-9.12-16) „Učiněn jsem já služebníkem tak, jakž mi to svěřil Bůh na to, abych vám sloužil a tak naplnil Slovo Boží. To tajemství skryté od věků a národů, nyní však zjevené svatým jeho. Jimžto Bůh račil známo učiniti, které by bylo bohatství slavného tajemství tohoto mezi pohany, jenž jest Kristus ve vás, ta naděje slávy. Kteréhož my zvěstujeme, napomínajíce všelikého člověka a učíce všelikého člověka ve vší moudrosti, abychom postavili každého člověka dokonalého v Kristu Ježíši.“ (Ko 1,25-28) TM 221.1
Varujte se provokací
Naši pracovníci by měli postupovat s největší moudrostí, aby nebylo nic řečeno, co by mohlo vyprovokovat zástupy satanovy a vyburcovat společné bratrstvo zla. Kristus si nedovolí tupit knížete zla. Bylo by snad vhodným, abychom my pronesli takové obvinění, které by uvedlo v pohyb nástroje zal, lidí, kteří jsou ve spolku se zlými duchy? Kristus byl jednorozeným Synem Nekonečného Boha, byl Velitelem v nebeských dvorcích a přece s zdržel obviňovat satana. Mluvě o něm, Izaiáš praví: „Dítě narodilo se nám, Syn dán jest nám i bude knížectví na rameni jeho a nazváno bude jméno jeho: Předivný, Rádce, Bůh silný, Rek udatný, Otec věčnosti, Kníže pokoje.“ (Iz 9,6) TM 222.1
Nechť uvažují ti, kteří píší a mluví o poselství třetího anděla o této skutečnosti, že kníže pokoje netupil nepřítele. Nechť se naučí lekci, které se měli mnohem dříve ze zkušenosti již naučit. Mají nést jho Kristovo, mají zjevovat pokoru Kristovu. Velký učitel praví: „Učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem a naleznete odpočinutí dušem svým.“ (Mt 11,29) Nechť naši misionáři konají takové dílo, které vede k takovému pokání, z něhož se netřeba káti. Potřebujeme se ještě mnohem více učit Ježíšově pokoře, abychom byli vůni života k životu. TM 222.2
Nechť nikdo neotvírá cestu nepříteli, konáním jeho práce. Nechť mu nikdo nepomáhá rozmnožovat jeho kruté síly, nebo%t nejsme dosud připraveni, abychom se s nimi mohli střetnouti. Potřebujeme umírňující, poddajný a zušlechťující vliv Ducha svatého, který by nám umožnil, abychom se přemohli, který by nás vedl k nohám Ježíšovým, jako Marii a naučil nás jeho mírnosti a pokoře srdce. TM 223.1
Potřebujeme být posvěceni Duchem svatým v každé denní hodině, jinak budeme svedeni nepřítelem a naše duše budou v nebezpečí. Jsme ve stálém nebezpečí sebevyvýšování a proto se musíme velmi střežit tohoto zla. Buďme neustále na stráži, abychom neprojevovali ducha domýšlivosti, kritičnosti a odsuzování. Hleďme se vyvarovat již i pouhého zdání zla a neprojevovat ničeho, co by se podobalo vlastnostem satanovým, co by zmalomyslňovalo a zbavovalo odvahy těch, s nimiž se stýkáme. Naší úlohou je pracovat tak, jako pracoval Kristus, pozvedat, budovat a ne srážet. Někteří jsou přirozeně břitcí a poručničtí, panují na Božím dědictvím a právě pro tyto vlastnosti byla tak mnohá vzácná duše pro věc Boží ztracena. Příčina, proč lidé ukazují tyto neradostné známky svého charakteru, tkví v tom, že takoví nemají spojení s Bohem. TM 223.2
Zacházení se vzácnými dušemi
Ti, kdo zaujímají důležité postavení, kdo přicházejí do styku s dušemi, za které Kristus zemřel, měli by lidem prokazovat tutéž úctu a totéž ocenění, které Bůh prokazuje jim a měli by na ně pohlížet, jako na drahocenné. Ale mnoho jich jednalo s výkupní cenou krve Kristovy způsobem hrubým, v souladu s povahou a ustanoveními lidskými, místo ve shodě s Duchem Kristovým. Kristus praví o svých učednících: „Vy pak všichni bratři jste.“ (Mt 23,8) Měli bychom vždy být pamětliví vztahů, pojících nás jedny s druhými a také toho, že se musíme jedenkrát setkat s těmi, s nimiž se stýkáme zde, i u soudné stolice Kristovy. Bůh bude soudcem a bude spravedlivě zacházet s jedním každým z nás. TM 224.1
Jan praví: „Viděl jsem mrtvé, malé i velké, stojící před obličejem Božím a knihy otevřeny jsou. A jiná kniha také jest otevřína, tj. kniha života, i souzení jsou mrtví podle toho, jakž psáino bylo v knihách, totiž podle skutků svých.“ (Zj 20,12) Nechť si každý, kdo vyznává jméno Ježíše Krista, uvědomí onu skutečnost, že se setká s každým nespravedlivým činem, že bude muset skládat počet z každého hrubého slova před soudnou stolicí Boží. Jistě nebude příjemným znovu patřit na rozhodnutí, která pracovala proti duším, za které Kristus zemřel. Každý čin přijde před soud a bude zjeven duch, který jej vyvolal. Ovoce každého sobeckého a svévolného požadavku bude jasně ukázáno a lidé uvidí výsledky svých činů tak, jak je vidí Bůh. Uvidí, že odvedli vzácné duše ze správné cesty tím, že s nimi jednali nekřesťansky. Žijeme ve velkém dni smírčí oběti a je nyní na čase, aby se každý kál před Bohem, vyznal své hříchy a živou vírou spočinul v zásluhách ukřižovaného a živého Spasitele. TM 224.2
Moji milí bratři a milé sestry, vštípíte si do duše, že nesmíte jednat dle svého přirozeného charakteru, když zacházíte s dědictvím Božím? Lid Boží je vykoupeným Kristovým vlastnictvím a jakou cenu musel za ně zaplatit? Chtěl by snad někdo z nás pomáhat nepříteli Boha a člověka, zmalomyslňováním a rozptylováním duší? Každý z nás by měl z našich rozhovorů odstranit všecko hrubé a prudké. Neměli bychom připouštět odsuzování druhých a my to také nebudeme dělat, budeme-li zajedno s Kristem. Ve svém jednání s bližními musíme představovat Krista. Musíme být spolupracovníky Božími v pomáhání těm, kteří jsou v pokušení. Nesmíme povzbuzovat duše, aby zasévali setbu pochybnosti, neboť by to přinášelo strašlivou žeň. Musíme se učit od Krista uplatňovat jeho metody a zjevovat Jeho charakter. Nám je dán příkaz: „To tedy ciťte při sobě, co i při Kristu Ježíši.“ (Fp 2,5) Vychovávejte sami sebe, abychom věřili ve Slovo Boží, které se tak předivně a slavně naplnilo. Budeme-li mít plnou jistotu víry, nebudeme omlouvat pochybování bratří a sester. TM 225.1
Charakter Kristův
Máme tu přednost, že vidíme Ježíše takovým, jakým je, že Ho známe, plného soucitu, slušnosti a božské úslužnosti. Je dobrý a milosrdný a chce nám odpustit naše hříchy. O něm je psáno: „Pročež ve všem připodobněn býti měl bratřím, aby milosrdný byl a věrný nejvyšší kněz v tom, což se u Boha k očištění hříchů lidu díti mělo, nebo že sám trpěl, pokoušín byv, může také pokušení trpícím spomáhat.“ (Žd 2,17-18) TM 225.2
Nacházejme zaslíbení v lásce a vděčnosti, vzhlížejme ke Kristu a budeme proměněni v Jeho obraz. Výsledkem toho bude zvětšená důvěra, naděje, trpělivost a odvaha. Pojme vodu života, o které mluvil Kristus ženě ze Samaří. Pravil: „Kdybys znala ten dar Boží a kdo jest ten, kterýž praví tobě: Dej mi píti, ty bys prosila jeho a dal by tobě vody žřivé… Kdož by se napil vody té, kterouž já dám jemu, nežíznil by na věky, ale voda ta, kterouž já dám jemu, bude v něm studnicí vody, prýštící se k životu věčnému.“ (J 4,10.14) Tato voda představuje život Kristův a každá duše ji musí mít, aby mohla přejít do živého spojení s Bohem. Tehdy bude požehnána, pokora a věčná důvěra bude sídlit v duši. Strach, prýštící z nevěry, bude živou vírou smeten. Mějme na zřeteli charakter toho, který dříve miloval nás. TM 226.1
Patříme na jedinečnou lásku našeho Boha, přijímáme Jeho charakter. Kristus byl představitelem charakteru našeho nebeského Otce před lidmi i anděly. Předváděl skutečnost, že kdyby lidstvo plně záviselo na Bohu, mohli by lidé zachovávati Boží přikázání a dobře žít. Jeho zákon by jim byl jako zřítelnice oka. TM 226.2
Ti, kdo se dotazují po cestě života, nepotřebují být bohatými, nepotřebují být moudrými, učenými, nebo váženými a přece Bůh obživí a povzbudí jejich vnímání, aby pochopili, co mají dělat, aby byli zachráněni. Nebeské světlo svítí na zem od trůnu Božího a Kristus praví: „A já, budu-li povýšen od země, všechny potáhnu k sobě.“ (J 12,32) Jeho milostivé pozvání zaznívá všemu lidstvu a ti, kteří naň odpoví, naleznou život a spasení. Petr píše: „Milost vám a pokoj rozmnožen buď skrze známost Boha a Ježíše, Pána našeho. Jakož nám od Jeho Božské moci všecko, což k životu a pobožnosti náleželo, darováno jet, skrze známost toho, kterýž povolal nás k slávě a k ctnosti, pročež veliká nám a drahá zaslíbení dána jsou, abyste skrze ně Božského přirození účastni učiněni byli, utekše porušení toho, kteréž jest na světě v žádostech.“ (2 Pt 1,2-4) TM 226.3
*****
Tichost a rozvaha
(Special Testimonies, Series A 3:59-62 [1895].)
14. ledna 1894
Pán bude brzy pracovat větší mocí mezi vámi, ale je zde nebezpečí následování vlastních pudů, které by nás mohly dovést tam, kde nás Pán nechce mít. Nesmíme udělat ani jediný krok po cestě, kterou bychom se museli vracet. Jednejme vážněji, moudřeji, opatrněji, neužívejme výstředních výrazů a nedovolme svým citům, aby nás přemohly. Mysleme a pracujme klidně a bez rozčilení, vždyť se můžeme setkat s lidmi, kteří se snadno rozzuří, kteří chytají za nestřežená slova a užívají velmi prudkých výrazů, aby vzbudili rozruch a podrážděnost a aby takto pracovali proti dílu Božímu. Existuje třída lidí, kteří rádi zanechají náhle jedné věci, kteří chtějí zachytit něco zvláštního a podivuhodného a nového, ale Bůh si přeje, aby všichni jednali klidně a s rozvahou. Abychom volili výrazy v souladu se závažnou pravdou pro tuto dobu, která vyžaduje, aby byla rozumu předkládána, co možná oproštěna ode všeho citového, ale aby zároveň měla moc, sílu, velebnost, jež jí přísluší. Buďme na stráži proti extrémům i proti takovým, kteří by chtěli buď v hni, nebo ve vodě být. TM 227.1
Snažně vás prosím, aby jste vymýtili ze svého učení všechny přemrštěnosti, vše, čeho by se nevyrovnané mysli a nezkušení lidé mohli chytit a z čeho by mohli vyvodit divoké, neuzrálé jednání. Je nutné, abyste v každém svém výkladě postupovali se vší obezřetností, abyste neuvodili někoho na špatnou stopu a nepůsobili zmatek, jehož urovnání by vyžadovalo mnoho starostlivé práce a abyste neodváděli sílu a práci pracovníků na koleje, které Bůh neurčil. Jeden náš fanatický tah může uzavřít dveře i těm nejzdravějším zásadám pravdy. TM 228.1
Ach, jak bedlivý by měl být každý pracovník, aby se nevrhal na cestu před Mistra, ale aby Ho následoval, kam On ho povede. Jak by se radovali nepřátelé naší pravdy, kdyby se jen mohli zachytit nějakého tvrzení našeho lidu, které by muselo být odvoláno. Musíme postupovat opatrně a rozvážně, moudře, neboť v tom je naše síla, neboť tehdy bude Bůh pracovat s námi a skrze nás a pro nás… Ach, jak by satan jásal, kdyby se mohl vedrat mezi tento lid a zde zorganizovat celé dílo v době, kdy je důkladná organisace tím nejhlavnějším a kdy bude největší mocí, aby potlačila falešná vystupování a zmítla nároky, neuvedené ve slově Božím. Dodržujme správnou linii, aby se nezhroutilo zřízení a pořádek. Nepořádným živlům nesmí být dovoleno, aby kontrolovaly dílo v této době. Žijeme v době, kdy je pořádek, systém a jednota v jednání tím nejhlavnějším. A pravda nás musí svazovat jako silnými provazci, aby žádné rušivé úsilí nemohlo usvědčovat pracovníky. Dojde-li k zmateným projevům proti stávajícímu řádu, musíme si zachovat bystrost ducha, abychom dovedli rozlišovat nepravé od pravého. Nepřipusťte, aby bylo hlásáno nějaké poselství, dokud by nebylo pečlivě prozkoumáno do nejmenšího puntíku. TM 228.2
Střež se postranních výkladů
Moje duše nese těžké břímě, protože vím, co je před námi. Každého jen myslitelného podvodu bude použito proti těm, kteří nemají denní živé spojení s Bohem. V našem díle nesmí být podporován žádný vedlejší výklad, dokud nebyly přesně prozkoumány jeho myšlenky, aby mohlo být zjištěno, z jakého pramene pochází. Satanovi andělé dovedou páchat zlo a způsobí, že to, co někteří budou pokládat za pokročilé světlo, prohlásí za nové a předivné věci, až po některé stránce bude poselství pravdou, bude přece promíšeno lidskými výmysly a bude klást jako doktrínu, přikázání lidská. Byla-li kdy vůbec doba, kdy nám bylo bdít opravdu vážně a vážně se modlit, pak tomu je dnes. Podle všeho se ukáží věci, které se budou zdát dobrými a přesto budou muset být pečlivě zkoumány s mnoha modlitbami, poněvadž to jsou oslepující útoky nepřítele, aby uvedl duše na stezku, ležící tak těsně u stezky pravdy, že je téměř nerozeznatelná od stezky, vedoucí ke svátosti a k nebesům. Ale oko víry může rozeznat, zda odbočuje od pravé stezky, ačkoli téměř nepozorovatelně. Nejprve se to může zdát určitě správné, ale po chvíli je patrno, že se odklání od stezky bezpečí – od stezky vedoucí ke svátosti a k nebesům. Moji milí bratři, vyzývám vás, abyste kráčeli po cestách přímých, aby chromý nebyl odvrácen od cesty. TM 229.1
Přílišné věnování se členům sboru
(Special Testimonies, Series A 4:4-10 [1895].)
Coorangong, Austrálie,
1. září 1895
Drahý bratře a sestro___,
bratr ___ mně předložil plán o shromážděních, která by měla být konána po celé týdny v různých místech pro ty, kdo znají pravdu. Beze vší pochyby by tím velmi získali ti, kteří poznali pravdu nedávno, ale vím, že byste tak nesledovali správnou cestu. Někteří takto svolaní by bezpochyby svou víru posílili a upevnili, ale takové dílo nenese varovné poselství těm, kteří jsou dosud v temnotě a bludu, kteří pravdu neznají. Čas utíká, nebezpečí posledních dnů se na nás řítí, jak mnozí řeknou v posledním velkém dni, kdy každý člověk obdrží dle svých skutků: Proč jste nás nevarovali? Neřekli jste nám o těchto věcech nic, co jsme o nich měli vědět. TM 230.1
Kristus praví: „Nepřišel jsem volati spravedlivých, ale hříšných ku pokání.“ (Mt 9,13) Nechť naší kazatelé vykročí se slavnostním varováním. Když mají lidé všechnu příležitost získat známost pravdy, jak by mohly být dělány plány, aby naši pracovníci byli zdržováni od díla záchrany duší v temnotě a bludu? Čas je krátký. Neste varovné poselství jasně a zřetelně. Pán přijde, aby vykonal soud nad všemi, kdo nejsou poslušni evangeliu. TM 230.2
Enoch hlásal ve svých dnech příchod Kristův a vykonání soudu nad nespravedlivými a my nyní vidíme naplnění Enochova proroctví o bezbožnosti a zkaženosti, které mají nabýt vrcholu. Ale ti, kteří mají světlo, jsou jedinými pověřenci Božími, kteří mají bez ustání vést útočný boj. Až bude položena otázka: „Strážný, co se stalo v noci?“ Nechť zní věrné poselství v odpověď: „Přišlo jitro, však také noc.“ (Iz 21,11,12) TM 230.3
Vliv pravdy je příliš omezen. Nechť lidé znající pravdu se cítí puzeni sdělovat ji těm, kteří jsou dosud v temnotách. Mnoho je spokojených s pohledem na pravdu, ale dosud nezaujali svých míst, aby sdělovali to, co obdrželi. Bůh dal lidem pocítit moc pravdy, ale všichni dosud nevykonávají jim určenou práci, aby hleděli zachránit, co bylo ztraceno. Každý musí nést svou výzbroj, připraven získat druhé pro poslušnost Zákona Božího. Vidím, že je mnoho dáváno těm, kteří již mají dost. Tato báječná shromáždění pro ty, kteří si přejí získat více síly, připravují svět právě o to dílo, které má být vykonáno. Naši kazatelé by měli teď pracovat na záchraně ztracených. Týdny strávené shromažďováním lidí, aby byli způsobilí pracovat, mohou být lépe, mnohem lépe využity tím, že by se vyšlo na silnice a pěšiny s výzvou: „Pojďte, nebo již připraveno jest všechno.“ (L 14,17. TM 231.1
Více světla těm, kdo jej užívají
Těm, kteří jsou poslušní světla, které již mají, přijde osvícení shůry, neboť nebeští poslové čekají na spolupráci s lidmi, aby byl varován svedený hříšný svět. Když se lid Boží zapojí do tohoto díla opravdovou prací pro duše, nastane rozhodná změna v městech a vesnicích. Toto obcházení kol sboru, aby byly podpírány, činí je závislejšími na lidském úsilí. Učí se tak opírat se o zkušenost svých bližních a nemají plnou důvěru v Boha a Jeho moc. Je již na čase, aby města a vesnice uslyšela velebnou zvěst výstrahy: „Aj, béře se s oblaky a uzří jej všeliké oko.“ (Zj 1,7) Připravte se, abyste mohli být nalezeni Jím v pokoji. TM 231.2
Snažně vás prosím, které Bůh poctil známostí pravdy: Dejte se do práce, práce je všude dostatek. Všechna pole se běleji ke žni. Rozsévačů a ženců je zapotřebí právě nyní. Čas, který věnujete neustále těm, kteří chápou poselství výstrahy, nedá jim ani zlomečku síly, kterou by obdrželi, kdyby se chopili díla a věnovali život pro záchranu hynoucích duší. Andělé čekají, aby mohli požehnat posvěceným pracovníkům. Podobenství o ztracené ovci by mělo být lekcí každé duši, která byla vyrvána ze spárů satanových. Nesmíme se zdržovat, ale musíme jít kupředu a zachraňovat ztracené, lovit je v pustinách velkých měst. V takové práci budou dělníci přivádět ke chápání své slabosti a budou se utíkat ke svému útočišti. Božská přítomnost bude s nimi, aby jim propůjčila síly, odvahy, víry a naděje. Pracovníci upřímného srdce budou spolupracovníky Božími. TM 232.1
Výstrahy dané Kristem Jeruzalému, neskončily. Soudy nad Jeruzalémem jsou symbolem událostí soudu při Kristově příchodu v posledním dni, když budou před ním shromážděni všichni národové. „Pošle anděly své s hlasem velikým trouby, i shromáždi vyvolené jeho ode čtyř větrů a od končin nebes, až do končin jejich.“ (Mt 24,31) TM 232.2
Práce pro každého opravdového učedníka
Každý opravdový následovník Kristův má svou práci. Bůh dal každému člověku jeho díl práce. Několik málo jich poukazuje na ní na postupné naplňování se proroctví a hlásají: „Připravte se, ukažte svou poslušnost Bohu zachováváním Jeho přikázání.“ Toto není doba pro posly Boží, aby podpírali ty, kteří již pravdu znají a kteří mají všechny výhody. Nechť vyjdou a pozvednou korouhev a pronášejí slova výstrahy a varování: „Aj, ženich jde, vyjděte proti němu.“ (Mt 25,6) Mnoho těch, kteří slyší toto poselství, zdaleka větší počet neuvěří slavnostnímu varování. Mnozí budou nalezeni nevěrnými přikázání Božím, která jsou zkušebním kamenem charakteru. Služebníci Páně budou nazýváni blouznivci. Kazatelé budou lid varovat, aby jim nenaslouchal. S Noémem bylo také takto nakládáno, když ho Duch Boží pudil, aby hlásal poselství, ať ho lid již chtěl, nebo nechtěl slyšet. TM 232.3
Až vyprší doba, překvapí příchod Kristův falešné učitelé, kteří říkají: „Pokoj a bezpečnost“, (1 Te 5,3) všecko tak trvá od počátku.“ (2 Pt 3,4) Takto praví vnuknuté slovo: „Rychle přijde na ně zahynutí.“ (1 Te 5,3) Den Hospodinův přijde jako osidlo na všechny, kteří přebývají na zemi. „Byť věděl hospodář, v které by bdění zloděj měl přijíti, bděl by zajisté a nedal by podkopati domu svého.“ (Mt 24,43) Navyklé bdění je naším jediným bezpečím. Musíme být vždy hotovi, aby nás ten den nepřekvapil jako zloděj. TM 233.1
Nechť každý, kdo miluje Boha, uváží, že nyní, dokud je den, je čas k práci, nikoli mezi ovcemi, nacházejícími se již v ovčinci. Vyjděte proto hledat ztracené a hynoucí. Nyní nadešel čas k úpěnlivým prosbám, aby duše Slovo Boží pouze neslyšely, ale aby bez odkladu si zajistily olej do nádobek svých lamp. Nyní je čas pro lhostejné, aby procitli z dřímoty. Tento olej jest spravedlnost Kristova. Představuje charakter a ten se nedá přenést. Žádný člověk jej nemůže zajistit pro druhého. Každý musí sám získat charakter, očištěný od veškeré poskvrny hříchu. TM 233.2
Pán přijde ve veliké moci a slávě. Teprve On dokonale oddělí spravedlivé od bezbožných. Ale tehdy nebude moci být olej předán do nádob těm, kteří ho nemají. Tehdy se naplní slova Kristova: „Dvě budou mleti spolu, jedna bude vzata a druhá opuštěna. Dva budou na poli, jeden bude vzat a druhý opuštěn.“ (L 17,35.36) Spravedliví a nespravedliví mají společně pracovat na díle života. Avšak Pán čte v jejich charakteru. On rozlišuje, kteří jsou poslušnými dítkami, kteří respektují a milují Jeho přikázání. TM 234.1
Koukol a pšenice
Pouhý divák nevidí rozdílu, ale On pravil, že koukol nemá být vytrháván rukou lidskou, aby se s ním nevytrhala pšenice. Nechť rostou pospolu až do žní. Tehdy vyšle Pán své žence, aby vytrhali koukol a svázali jej do snopků ku spálení, zatím co pšenice bude shromážděna do nebeských stodol. Doba soudu je nejvelebnějším obdobím, kdy Pán shromáždí své vlastnictví zprostřed koukole. Členové téže rodiny budou rozděleni. Spravedliví dostanou znamení. „Ti budou, praví Hospodin zástupů v den, kterýž já učiním, mým klenotem a slituji se nad nimi, jako se slitovává otec nad synem svým, kterýž mu slouží.“ (Mal 3,17) Ti, kteří byli poslušní přikázání Božích, se spojí se svatými ve světle, vejdou branami do města a budou mít právo ke stromu života. Jeden z mnohých bude vzat. Jeho jméno bude zapsáno do knihy života, zatím co ti, s kterými byl spojen nepřítel, ponesou znamení věčné odloučenosti od Boha. TM 234.2
Koukol a pšenice jsou nyní smíšené, ale potom je rozdělí ruka, která jedině tak může učinit. On určí každému jeho pravé místo. Ti, kteří měli světlo pravdy a slyšeli varovné poselství, kteří slyšeli pozvání k svatební večeři – farmáři, kupci, zákoníci, falešní pastýři, kteří chlácholili svědomí lidu, nevěrní strážní, kteří netroubili na poplach, nebo neznali dobu noční, všichni, kteří odmítli poslušnost zákonů království Božího, nebudou mít na ně právo. Ti, kdo hledali výmluvu, aby se vyhnuli oddělení se od světa, budou společně se světem polapeni. Mísili se s koukolem. Rovný rovného si hledal v přestoupení. Je to strašlivé přizpůsobení. Lidé si zvolili jíti za prvním rebelem, který sváděl Adama a Evu v ráji k neposlušnosti vůči Bohu. Koukol se rozmnožil, neboť sejí koukol a budou míti svůj podíl s kořenem všeho hříchu – s ďáblem. TM 235.1
Těm, kteří zachovávají přikázání Boží, je vysloveno požehnání: „Blahoslavení, kteříž zachovávají přikázání Jeho, aby měli právo ke dřevu života a aby branami vešli do města.“ (Zj 22,14) „Vy jste rod vyvolený, královské kněžstvo, národ svatý, lid dobytý.“ (1 Pt 2,9) Poslušní jsou nazývání spravedlivými, jsou přitahováni k svatému magnetu – Ježíši Kristu, svatý přitahuje svatého. Nespravedlivý bude i nadále nespravedlivým. Charakter nemůže již být formován, nebo přetvořen. Olej milosti nemůže být zapůjčen druhému, bláhové panny nebudou mít ani času, aby si olej nakoupily. Spravedlivými jsou ti, kteří zachovávají přikázání Boží a budou navždy odloučeni od neposlušných a nespravedlivých, kteří pošlapávají Zákon Boží. Čisté zlato a struska již nebudou smíšeny. TM 235.2
Kdo tedy jest služebník věrný a opatrný?
„Kdož tedy jest ten služebník věrný a opatrný, kteréhož ustanovil pán jeho nad čeledí svou?“ (Mt 24,45) Můžeme odpovědět? Jsem já snad šafářem věrným v posvěcené důvěře, které se mi dostalo? Každému člověku je dána individuální odpovědnost. Strážní mají úkol rozeznávat blížící se nebezpečí a troubit na poplach. Vojíni kříže Kristova mají mít horlivé uši k slyšení. Ve svém zvláštním odpovědném postavení, musí jejich troubení vydávat jistý zvuk, aby každý se mohl opásat zbraní a být hotov k zápasu. TM 236.1
Jaké dílo konáme osobně pro Mistra? Kdo odhaluje pravdu těm, kteří jsou v temnotě a bludu? Kdo hlásá slova života? Je mnoho nepřátel Kristových, kteří si činí právo na spravedlnost, ačkoli nemají spravedlnosti Kristovy. Vydávají se za anděly světla, ale jsou služebníky hříchu. Tato skutečnost by měla postačit, aby vyburcovala každou duši k činnosti. Kde jsou věrní šafáři milosti Kristovy? Kdo rozděluje moudře práci, povolávaje do činné služby každou duši, která má rozumné poznání pravdy a kdo dává práci všem? TM 236.2
Přední hlídky musí být chráněny. Musí být určeni mužové, držící pevnost, když jsou předvoje v činnosti boje. Každému člověku je přidělena práce. My nemáme opakovat slova bloudících, ale máme si vrýt do duše myšlenky pravdy, naše práce má být k užitku našim bližním. Nemáme se honit po stopách odpůrců pravdy, ale máme jasně hlásat poselství třetího anděla, letícího prostředkem nebes a oznamujícího výstrahu – přikázání Boží a Svědectví Ježíšovo. TM 236.3
Ti, kteří nyní nečiní ničeho, ponesou nápis: „Zvážen jsi na váze a nalezen jsi lehký.“ (Da 5,27) Znali vůli svého Mistra, ale nekonali ji. Měli světlo pravdy, měli každou výsadu, ale zvolili si své vlastní sobecké zájmy a budou zanecháni s těmi, které se nesnažili zachránit. „Jestliže by pak řekl zlý služebník v srdci svém: Prodlívá pán můj přijíti i počal by bíti spoluslužebníky, jísti pak a píti s opilci: Přijdeť pán služebníka toho v den, v kterýž se nenaděje a v hodinu, kterouž neví. I oddělí jej a díl jeho položí s pokrytci. Tamť bude pláč a skřípění zubů.“ (Mt 24,48-51) TM 237.1
Zamysleme se vážně nad těmito slovy Nechť mi kdo neříká: „To se mne netýká, jsem přece křesťanem.“ Kdo to praví, ty, nebo ten, kdo čte v srdcích? Nevěrnému služebníku byla svěřena slavnostní odpovědnost, světu se zjevil jako služebník Kristův, ale ach, jak je to žalostné a smutné pro něho samého i pro všechny s ním spojené, že je služebníkem zlým. Ohrožuje statky svého Pána. Učí duše šlapati po svatém Zákoně Božím. Volá Krista, „Pane“, ale říká: „Prodlévá Pán můj přijíti.“ Neříká, že Kristus nepřijde, neposmívá se při pomýšlení na jeho druhý příchod, ale říká lidu, že jeho příchod je zpožděn. Bere druhým přesvědčení, že Pán přijde rychle. Jeho vliv vede lidi k opovážlivému, nerozvážnému a bezstarostnému odkladu. Takto přestávají bdít a opakují slova nevěrných strážných, přichytí se jich ještě jiní, i zlý duch a lidé budou posíleni ve svém světáctví a své otupělosti. Klesají, nestoupají, neočekávají Veliký den Hospodinův a nespěchají. Jejich myšlení se zmocňují světské vážně a zkažené myšlenky. TM 237.2
Zlý služebník bije své spoluslužebníky, kteří se snaží plnit vůli svého Pána. Jí a pije s opilci, majícími tělesné smýšlení přesto, že vyznávají Krista. Takoví se protiví Kristu i dílu, pro které On přišel na tento svět, aby žil dle Zákona Božího ve své člověčenství, aby byl vzorem všemu lidu. TM 238.1
Kristus byl obklopen svými učedníky a velké davy naslouchaly jeho slovům, když pravil: „Pilně se pak varujte, aby snad nebyla obtížena srdce vaše obžerstvím a opilstvím a pečováním o tento život a náhle přikvačil by vás ten den.“ (L 21,34) „Kdo se domnívá, že stojí, hlediž, aby nepadl.“ (1 K 10,12) TM 238.2
10. Správné metody, zásady a pohnutky
(Články v této části pocházejí ze Special Testimonies, Series A 4:14-20 [1895-1896].)
Vhodná výchova
Cooranbong, Austrálie,
27. srpna 1895
Drahý bratře a sestro ___,
žáci manuální cvičné školy v tomto městě se činí seč jsou, aby následovali světla, daného jim Bohem, jak sloučit s duchovním výcvikem správné užívání mozků a svalů. V tom výsledky předstihly daleko naše očekávání. Po skončení prvního semestru, který byl pokládán za zkušební, byly dány žákům prázdniny a příležitost, aby si vybrali práci, která by se jim líbila. Ale všichni prosili, aby se ve vyučování pokračovalo jako dříve, aby byla každého dne manuální práce spojená s jistým počtem hodin studia. Žáci se nechtěli vzdávat příležitosti, jak se naučit pracovat a studovat. Dopadla-li dnes takto jejich volba za těch nejnevýhodnějších okolností, jak bude na ně působit, až budou školní budovy dostaveny a bude tak získáno mnohem příznivější prostředí pro žáky? TM 239.1
Budova, ve které jsou teď je jediná vůbec, která je způsobilá pro tento účel, je to starý hotel, který jsme pronajali a plně využili. Čtyři strany postavené v přilehlé stáji, jsou taktéž obsazeny žáky. Každé jitro o šesté hodině jsou svoláváni členové školy k ranní pobožnosti a studiu Bible. Tyto chvilky se ukázaly být požehnáním. TM 239.2
Mluvila jsem k žákům osm jiter, Pán Ježíš byl skutečně v našem shromáždění, které čítalo přibližně 26-30 duší. V první schůzce sestoupil na mne Duch prostřednictvím a všichni pociťovali, že Pán slyšel naše modlitby. Potom jsem mluvila asi 30 minut a Pán vkládal do mých úst slova pro tyto shromážděné. Tyto chvíle byly pro nás těmi nejúspěšnějšími. Svědectví žáků bylo jasným důkazem, že Duch svatý dal všem náznak věcí Božích. TM 239.3
Duchovní dojmy se staly výraznějšími v tom měřítku, jak shromáždění pokračovala. Boží přítomnost byla s námi. Soulad a cítění všech přítomných bylo inspirováno mocí a přízní Boží. Srdce se stala přístupná vlivu Ducha svatého a rozhodné změny se projevily v myslích i charakterech přítomných. Duch Boží pracoval na lidských nástrojích. Chválím Boha za povzbuzující vliv Jeho Ducha na mé vlastní srdce. Všichni jsme cítili, že Bůh s námi spolupracuje k tomu, abychom chtěli, rozhodovali a jednali. TM 240.1
Pán nemá v úmyslu, dokonat za nás ani chtění, ani činění. To je naše vlastní práce. Ale jakmile se s veškerou vážností dáme do díla, počne v nás pracovat milost Boží k tomu, abychom chtěli a činili ale nikdy nebude náhražkou za naše úsilí. Naše duše musí procitnout k spolupráci s Bohem. Duch svatý zpracovává nás – lidský nástroj, aby zformoval (vypracoval) naši vlastní spásu. Tj. praktická lekce, kterou se Duch svatý snaží nás naučit. „Bůh zajisté jest, kterýž působí v nás chtění i skutečné činění, podle dobré libé vůle své.“ (Fp 2,13) TM 240.2
Nikdy jsem hlouběji nepociťovala vzácnost pravdy a její moc na lidskou mysl, jako když jsem promlouvala k těmto žákům v ranních shromážděních. Ráno co ráno mně bylo uloženo poselství od Boha. Dvakrát jsem měla také zvláštní výsadu mluvit o sobotě. V každém shromáždění bylo přítomno několik nevěřících a tito byli velmi dojati předkládanou pravdou. Kdybychom měli vhodné místo pro naše shromáždění, mohli bychom takto pozvati naše sousedy. Ale naše dlouhá a úzká jídelna do nemožnosti přeplněná, není právě vhodným místem pro pobožnosti. Mně bylo určeno malé místečko v rohu místnosti a byla jsem tam přitom přilepena na stěnu. Přesto je však Pán Ježíš v našem shromáždění přítomen. A my to více. Mnoho duší přemýšlí již nyní velmi vážně o pravdě. TM 240.3
Všichni víme, že nejtěžší a nejintensivnější duševní zápasy patří k hodině velkého rozhodnutí, aby pohnuly lidské srdce k uvěření. Posvěcení duše Bohu znamená předat péči o duši Tomu, který vykoupil její svobodu za nesmírnou cenu a pak musíme dále poznávat Pána, (Oz 6,3) abychom docházeli k přesvědčení, že jeho péče o nás je tak jistá, jako každodenní svítání. „Poslouchati je lépe, nežli obětovati.“ (1 S 15,22) Všechna práce křesťana je obsažena ve chtění a činění. TM 241.1
Vyvážený výcvik
Žáci pracují tvrdě a poctivě. Získávají silné nervy a pevné i činné svaly. Tj. ta správná výchova, při níž vyjdou z našich škol mladí lidé, kteří nebudou slabí a neschopní, kteří nemají jednostrannou, ale všestrannou výchovu, jak tělesný, tak i duchovní a mravní výcvik. Tvůrci charakteru nesmí zapomenout položit základy pro nejhodnotnější výchovu. To si však vyžaduje sebezapření, ale musí se ovšem tak stát. Bude-li tělesný výcvik řádně veden, připraví je i pro duchovní hodnoty, ale z jednostrannosti povstane vždy jen člověk nedostatečný. Tělesné hodnocení, spojené s duchovním úsilím udržuje mysl i morálku zdravější a umožní vykonat mnohem lepší dílo. Po tomto výcviku vyjdou žáci z našich škol s dobrou výchovou pro praktický život, schopní co nejlépe využít svých osobních schopností. Tělesné i duchovní cvičení musí být kombinováno, chceme-li učiniti zadost potřebám našich žáků. Pracujeme zde na tomto plánu s dokonalým zadostiučiněním přes všechny nedostatečnosti, za kterých musí žáci pracovat. TM 241.2
Přišla jsem sem a započala pracovat na svém místě s takovou vážností, že to povzbudilo k nové horlivosti a k takovému odhodlání, že počali mít radost z této výsady. Nadchli jsme se vzájemně pro horlivost a dobré skutky. Školní pracovníci pochybovali, když jsem zasadila první stromky, nebyli jsme uspokojeni oni i já, že mám první skutečný ovocný sad v celém okolí. Některé z našich stromků ponesou ovoce již příštím rokem a broskve dají za dva roky již celou úrodu. Pán, od kterého jsme koupili naše stromky, bydlí asi 20 mil odtud. Má rozlehlý a nádherný sad. Říká, že máme skvostnou zahradní půdu. TM 242.1
Nuže, škola započala výborně. Žáci se učí pěstovat stromy, jahody atd. Ó, jak musí udržovat v pořádku každý výhonek a každé vlákno kořínků, aby tyto měly možnost růstu. Není-li to nejvzácnější lekce, jak také nutno zacházet i s lidskou myslí a právě tak i s tělem, abychom neudusili některý orgán, ale dali každému dostatek možností, aby mohl plnit dobře svou funkci. Mysl musí být probuzena a její energie zhodnocena. Potřebujeme muže i ženy, kterým by mohl Duch Boží propůjčit energii, aby pak mohli vykonat dokonalé dílo pod vedením Ducha. Ale tyto mysle musí být pěstovány, užívány a ne lenivé a zakrnělé nečinností. Potřebujeme právě tak muže, jako ženy a děti, kteří chtějí obdělávat půdu a používat svého taktu a své zručnosti ne s pocitem, že by snad byli čeledíny a děvečkami, ale že konají právě tak ušlechtilou práci, jakou dal Bůh Adamovi a Evě v ráji, kteří rádi viděli zázraky konané božským Rolníkem. Lidský nástroj zasévá setbu a Bůh ji zalévá a dává slunci na ni svítit a tak vypudí útlý stvol Zde nám Bůh dává lekci o vzkříšení těla a o obnově srdce. Musíme se učit poznávat věci duchovní a vývoj věcí pozemských. TM 242.2
Výchova a obdělávání půdy
Nesmíme se zaleknout a ztratit odvahu, přijdou-li zdánlivé neúspěchy ve věcech časných, ani se trápit pro odklad, nebo prodlení. Máme radostně obdělávat půdu plní naděje a vděčně u víře, že země chová ve svém lůně bohaté poklady pro špýchary věrných rolníků, bohatší než zlato a stříbro. Obviňovat ji ze skouposti je špatným vysvědčením. Správným a rozumným obděláváním země, dá své poklady ku prospěchu člověka. TM 243.1
Duchovní lekce, již se máme naučit, není menšího významu. Setba pravdy, zaseta do půdy srdce není všechna ztracena, ale vyrazí nejprve stéblo, potom klas a pak v lasu zrno. Bůh pravil na počátku: „Zploď země trávu a bylinu, vydávající símě a strom plodný, nesoucí ovoce podle pokolení svého.“ (Gn 1,11) Bůh stvořil símě právě tak, jako stvořil zemi, svým božským slovem. TM 243.2
Při obdělávání půdy musíme použít svého rozumu a mít víru ve slovo našeho Boha, které stvořilo plody země k užitku člověka. Obdělávání našich pozemků vyžaduje celý náš mozek a důvtip. Pozemky kolem nás svědčí o lenivosti lidí. Doufáme, že vyburcujeme dřímající smysly k činu. Doufáme, že uvidíme inteligentní rolníky, kteří sklidí odměnu za svou svědomitou práci. Ruka a srdce musí spolupracovat a zavádět nové rozumné plánování do obdělávání půdy. Vidíme zde poražené a vyvracené obrovské stromy, vidíme radlici zarytou do země, vyorávající veliké brázdy pro sázení mladých stromků a pro zasévání semene. Žáci se učí, co to znamená orat a že sekera, rýč, hrábě a brány jsou nástroje úctyhodného a užitečného řemesla. Často se dělají chyby, ale omyl leží těsně vedle pravdy. Moudrostí se naučíme chybami a energie, použitá na začátku, dává na konci naději na úspěch. Váhání vše zdržuje, unáhlenost je pak totéž jako odklad, ale vše poslouží k poučení, bude-li jen lidský nástroj chtít. TM 243.3
Ve škole, která vznikla zde v Cooranbengu, snažíme se dopracovat opravdového úspěchu v zemědělství ve spojení se studiem vědeckým. Je naším úmyslem, aby se toto město stalo střediskem, ze kterého by vyzařovalo světlo a vzácné pokrokové poznání, jehož výsledkem by byla práce na dosud neobdělávané půdě tak, aby návrší i údolí byly jedním květem, jako růže. Jak dětem, tak i dospělým dá práce spojená s duchovním výcvikem správné všestranné vzdělání. Vzdělání mysli dodá cit a čerstvou vzpruhu pro obdělávání půdy. TM 244.1
Povstane zde nový druh lidí, vydělávajících si chléb, kteří se cvičili a také naučili s úspěchem obdělávat půdu. Jejich rozum nebude do krajnosti přetížen vědeckým studiem. Takoví lidé potřou převládající názory na manuální práci. Vliv bude pokračovat nikoli v hlasitém řečnění, ale ideami, vtisknutými v paměť. Shledáme se se zemědělci, kteří nebudou hrubí, drsní, těžkopádní a nedbalí, kteří si nehledí svého zevnějšku a vzhledu svých domovů, ale kteří vnesou úhlednost a vkus do svých usedlostí. Místnosti v nich budou úhledné a lákavé. V takových domovech se bude jevit uvědomění, duch, rozumnost a moudrost. Na obdělávání půdy se bude pohlížet jako na povznášející a zušlechťující práci. Čisté, praktické náboženství se projeví v zacházení s půdou, jako s pokladnicí Boží. Čím bude člověk inteligentnější, tím více z něho bude vyzařovat vliv náboženství. A Pán nás uvidí, jak zacházíme s půdou, jako s drahocenným nám svěřeným pokladem. TM 244.2
*****
Méně vlastního „já“
(Special Testimonies, Series A 4:20-25 [1895].)
Granville, Austrálie,
13. září 1895
Naši kazatelé se musí určitě změnit. V srdci a charakteru musí mít více Krista a méně svého Já. Máme být představiteli svého Pána. Ti, kteří obdrželi veliké světlo a vzácné příležitosti, jsou Bohu odpovědní, protože dal každému člověku jisté dílo. Nikdy nemají zradit svatou důvěru, ale mají být skutečným světlem světa. TM 245.1
„V tomť jest láska, ne, že bychom my Boha milovali, ale že On miloval nás a poslal Syna svého, oběť slitování za hříchy naše.“ (1 J 4,10) A zde je řeč vyjadřující jeho mínění o zkaženém, modlářství propadlém lidu: „Jakž bych tě vydal, ó Efraime? Jakž bych tě vydal, ó Izraeli? Kterak bych tě položil jako Adamu, podvrátil jako Seboim? Zkormoucené jest ve mně srdce mé, ano i střeva slitování mých pohnula se.“ (Oz 11,8) Musí se vzdát lidu, pro který učinil taková opatření, který dokonce poslal svého jednorozeného Syna, vlastní svůj obraz. Bůh svoluje, aby jeho Syn byl vydán pro naše přestoupení. On sám bere na sebe proti nositeli hříchu charakter soudce a sebe zbavuje vzácných vlastností Otce. TM 245.2
V tom se Jeho láska sama podivuhodně doporučuje vzpurné lidské rase. Jaký to pohled pro anděly. Jaká naděje pro člověka, že „když jsme ještě hříšníci byli, Kristus umřel za nás“ (Ř 5,8). Spravedlivý trpěl za nespravedlivého. On nesl naše hříchy na svém vlastním těle na dřevo. „Kterýž ani vlastnímu Synu svému neodpustil, ale za nás za všecky vydal jej, i kterakž by tedy nám s ním všech věcí nedal?“ (Ř 8,32) TM 246.1
Známe jako svědkové vyvolení Bohem, cenu Kristova vykoupeného vlastnictví? Jsme hotovi přinésti jakoukoli a každou oběť, která je v naší moci, abychom se zapřáhli do Kristova jha, abychom s ním spolupracovali a abychom byli spolupracovníky s Bohem? Všichni, kdož učinili smlouvu s Bohem a šetří jeho přikázání, milují hynoucí lidské plémě, jak je miloval Kristus. Ti následují příkladu Kristova pro nejvážnější, sebeobětavé, vznešené i prosté, bohaté i chudé, aby všem přinesli poselství, že jsou předmětem Kristovy zvláštní lásky a ochranné péče. TM 246.2
Práce pro všechny
Ač lidská přirozená slepota a neznámost Boha a Spasitele je tak veliká, přece však každý, kdo miluje Ježíše, může nalézt práci pro Něho. Ani jediný člověk, chovající opravdovou lásku ke Kristu nezůstane lhostejným a lenivým. Zde právě je nápadný rozdíl mezi charakterem a životem duší, poslušných všech přikázání Božích a mezi neposlušnými. TM 246.3
Rodiče nepotlačují sobectví svých dítek. Samolibostí jsou zavázány celé davy v služebnost satanovi. Jsou otroky svých vlastních pohnutek a vášní, které kontroluje onen zlostník. Tím, že je Bůh povolává do svých služeb, nabízí jim svobodu. Poslušnost vůči Bohu znamená osvobození z otroctví hříchu, oproštění od lidských vášní a pohnutek. TM 247.1
Ale my se musíme stýkat a hovořit s lidmi, kteří používají vší své moci k hanobení dítek, věrných Bohu. Svůj důvtip a Bohem daný rozum používají k tomu, aby dokazovali, že poslušnost přikázání Božích je únavou a obtížnou službou. Ale ti, kteří hájí právo Zákona Božího, osvědčují, že „pokoj mnohý těm, kteříž milují Zákon Hospodinův jest dokonalý, občerstvující duši“ (Ž 19,8). Pán předkládá pravdu proti bludu a předkládá též jistý výsledek přijetí pravdy, zkušenost, která vždy následuje po ochotné poslušnosti. Je to pokoj a odpočinutí. TM 247.2
Dílo stávající před služebníky Božími je představovat Ježíše. Dílo pro kazatelé Kristovy záleží v upnutí jejich bezmocných duší k Jeho zásluhám. Lidé odvracejí se od stezky poslušnosti, činící z přestupování zákona ctnost, jsouce vedení duchem arcipodvodníka. Jsou zaslepení jeho mocí. Potřebují mít před sebou představu toho, jak může pravda učinit lidí schopnými zachovat si charakter podobný charakteru Kristovu, když již podléhají pokušení stát se panovačnými a netrpělivými. Nepřátelé pravdy chtějí vyprovokovat ty, kteří vyučují závažným požadavkům Zákona Božího. Satanovy zástupy jásají, propadáme-li pomstychtivosti. Nalezly slabé, nechráněné místo v naší výzbroji. Svým nízkým působením snaží se satanovy nástroje uvést v pokušení zastánce pravdy, aby mluvili a činili věci nechvalitebné. TM 247.3
Zacházení s opozicí
Máme mít zálibu v jasném cítění a v ušlechtilostí duše. Duch pravdy a ušlechtilosti má ovládat naše chování, naše slova a naše péra. „Tělesný člověk nechápe těch věcí, kteréž jsou Ducha Božího, nebo jsou jemu bláznovstvím, aniž jich může poznat, protože ony duchovně mají rozsuzovány býti.“ (1 K 2,14) Vidí-li kazatel ve shromáždění nevěřící úsměv na tvářích protivníků, nechť dělá, jako by toto neviděl. Byl-li by někdo tak neposlušným, až by se smál a posmíval, nechť neodpovídá kazatel ani hlasem takovým zbraním. Péro napíše často ostrá slova a opakováním výkladů obhájců bludů, uvedou naši bratři někdy do oběhu i omyl. To je chyba. Nechť jejich péra píší jen o přítomné pravdě. TM 248.1
Duch svatý nepracuje rád s lidmi, kteří jsou rádi ostří a kritičtí. Tento duch je oblíben ve shromáždění diskutérů a někteří si učinili bojovný postoj zvykem. Tím však je Bůh zneuctíván. Zadržte ostré útočení. Neučte se tomuto způsobu ve škole satanově. Duch svatý nám neklade do úst slova výtek. Máme před sebou dobu soužení a každá poctivá duše, které se dostalo světla pravdy, zaujme kladný postoj pro Krista. Ti, kteří věří pravdě, musí každého dne prožít nové obrácení. TM 248.2
Správný způsob jednání s protivníky
Neopakuj slov svých protivníků a nepouštěj se do sporu s nimi. Nejednáš zde pouze s lidmi, ale se satanem a jeho anděly. Kristus nevznesl proti satanovi hanlivou obžalobu, ač šlo o tělo Mojžíšovo. Jestliže se neodvážil Spasitel světa, který znal neřestný a podvodný způsob jednání satanova, vznésti proti němu hanlivou obžalobu, ale řekl pouze ve svatosti a pokoře: „Potresciž tě Pán, satane!“ Není-li moudré, aby i jeho služebníci následovali Jeho příkladu? Má se snad časný lidský tvor dát cestou, které se sám Kristus vyhnul, poněvadž by poskytla satanovi příležitost, aby překroutil, nesprávně vykládal a zfalšoval pravdu? TM 249.1
Střežme se urážlivosti – jízlivosti
V tomto období lidských dějin máme příliš mnoho práce, než abychom vyhledávali nový způsob boje s nadpřirozenou mocí satanových nástrojů. Musíme odložit urážlivost, jakkoli bychom jí podléhali, pokušení využití slov, nebo činů. Své duše musíme ovládat v trpělivosti. Bratři, zjevte jasně, že jste cele na straně našeho Pána. Nechť pravda svatého Slova Božího odhalí přestoupení a hřích a zjeví posvěcující moc pravdy na srdce lidské. Vysokomyslný, pyšný duch nesmí škodit dílu Božímu. Máme důvod být Bohu každého okamžiku vděční za tu přednost, že můžeme být ve spojení s Ním. TM 249.2
Musíme každého dne roztrhnout svá srdce. Pán ohlašuje velkou přednost pro každého, kdo pokoří své srdce a kryje se v Ježíši. „Nebo takto dí ten důstojný a vyvýšený, kterýž u věčnosti přebývá, jehož jméno je svatý: Na výsosti a v místě svatém bydlím, ano i s tím, kterýž jest zkroušeného a poníženého ducha přebývám, obživuje ducha ponížených, obživuje také ducha zkroušených.“ (Iz 57,15) „I však na toho patřím, kdož jest chudý a zkroušeného ducha a třese se před slovem mým.“ (Iz 66,2) „Nebo blízko jest Hospodin těm, kteříž jsou srdce zkroušeného a potřebným v duchu pomáhá.“ „Tento chudý volal a Hospodin vyslyšel i ze všech úzkostí jeho vysvobodil jej. Vojensky se klade anděl Hospodinův okolo těch, kteříž se ho bojí a zastává jich.“ (Ž 34,19.7.8) TM 249.3
Nechte ty, kteří nenávidí Zákona Hospodinova, ať zuří a proklínají ty, kteří mají mravní odvahu přijmout a prožívat pravdu. Hospodin jest naší sílou. Je pro nás bezpečné nepěstovat své já, ale dovolit Pánu, aby svou vůlí pracoval v nás, s námi a skrze nás. Zachovejme si zkoušeného a pokorného ducha, kterého Pán znovu obživí. TM 250.1
Cena rady a pokynů
Sebeúcta a samolibost s určitostí vzbudí v srdci pocit nevole proti každému, kdo by se odvážil kritizovat jeho způsob jednání. Vše, co se podobá radě, nebo pokynům, je přijímáno s rozhořčením, jako úmysl zranit a rozdrtit. Zalíbení nedovolí vás upozornit, že bloudíte, poněvadž by na takového upřímného bylo vámi pohlíženo jako na nepřítele. Tak je ubíjena upřímnost a laskavost, která by měla existovat mezi bratry u víře, pro nedůvěřivé pojetí Bohem daných výstrah. Slovům je přikládána důležitost, obrazotvornost přehání celou záležitost a způsobuje odcizení. TM 250.2
Nicméně nepravost nesmíme u bratra trpět. Domýšlivost a ješitnost musí být přemožena. Na chtivost po chvále musíme hledět jako na osidlo. Jsme vždy v nebezpečí, že se dopustíme hrubých přehmatů, budeme-li mít příliš velké mínění o své moudrosti a svých schopnostech. Nechť tyto schopnosti zjeví svou pravou cenu a dojdou ocenění (uznání). TM 250.3
Duch jednoty a rovnosti mezi pracovníky
Duch svatý mně nutká, abych radila bratřím ke vzájemné jednotě v práci. Milujte se jako bratři, buďte zdvořilí a přívětiví, buďte věrní k sobě jako ocel. Rozdrťte v sobě pocit nadřazenosti nad svými bratry kazateli, kteří vás přivádí k domněnce, že se nemůžete spolu s ostatními zařadit do práce. Žádný člověk by se neměl domnívat, že musí vykonat celé dílo. Nechť je i jakkoli zkušený, nebo kvalifikovaný, přece jen je zapotřebí, aby se s jeho vlohami spojily ještě vlohy druhých. Je chybou domnívat se, že by pochod myšlenek jednoho člověka dokonal v náboženském úsilí dílo pro všechna srdce. Potřebujeme lidi různých povah, lidí, jejichž srdce s něžností dovedou získávat duše. Potřebujeme lidi různých povah, lidí, jejichž srdce s něžností dovedou získávat duše. Různé metody jsou bezpodmínečně nutné pro setbu pravdy a pro shromáždění ke žním. Často se stává, že lidé nejnepatrnějších schopností zasáhnou srdce, která byla obrněna proti práci druhé člověka. Hlavní věcí je mnoho modlení. Přitahování duše blíže k Bohu znamená, že Bůh se sklání k duši, která Ho hledá. Je zapotřebí větší oddanosti srdce i života ve službě Bohu. TM 251.1
Raďte se spolu
(Special Testimonies, Series A 5:3-7 [1896].)
To největší dílo je před námi. Nebezpečí, které ohrožuje naši užitečnost a které bude i naší zkázou, nebude-li včas viděno a přemoženo, je sobectví, které má velké mínění o našich plánech, našich náhledech a naši práci, a které jedná nezávisle na našich bratřích. „Raďme se spolu!“ opakovali andělé znovu a znovu. TM 252.1
Satan může jednati prostřednictvím jednoho člověka a odvést tak věci z jejich vlastní dráhy, může mít úspěch i se dvěma lidmi, kteří vidí jisté věci v podobném světle, ale s několika dušemi je získáno větší bezpečí proti jeho úkladům. Každý plán může být studován se všech stran, každý krok kupředu pečlivěji přehodnocen tak, že nebude moci být ničeho podniknuto, co by vneslo zmatky, těžkosti a porážku do díla, do kterého jsme zapojeni. V jednotě je síla, v rozdělení slabost a porážka. TM 252.2
Bůh vyvádí svůj lid a uzpůsobuje jej pro proměnění. Hrajeme též svou úlohu v tomto díle jako strážní Boží? Sjednocujeme své síly? Jsme ochotni stát se služebníky všech? Řídíme se dle toho velikého vzoru? TM 252.3
Správné pracovní metody
Pravda nemůže být přinesena barevným národům jen tak nějak náhodně, ale také není možno radit věřícím a učitelům pravdy, aby snad byli domýšliví a arogantní. Až nastane pro Jižní státy čas, aby se chovaly tak, jako oni tři hrdinové, kteří odmítli klanět se Nabuchodonozorovu obrazu, pak onen čas předloží rozhodování, pro nebo proti přikázáním Božím. Nemusíme se však cele zříkat vlastního způsobu. Bude velmi nesnadné zpracovat mnohá dosud nedotčená pole. Naší moudrostí je: Neklaď důraz a nestav do popředí zvláštní body naší víry, proti kterým mohou být činěny námitky, poněvadž potírají co nejrozhodněji zvyky a obyčeje lidu, dokud jim Bůh nedá vhodnou příležitost, aby poznali, že věříme v Krista, že věříme v božství Kristovo a v Jeho preexistenci. Nechť svědectví o Spasiteli světa spočívá na: „Já Ježíš poslal jsem anděla svého, aby vám svědčil o těchto věcech v církvích.“ (Zj 22,16) Musíme přesně bdít nad slovem, které staví péro na papír. Pán nás učí ve škole Kristově Jeho mírnosti a pokoře. TM 252.4
Jestliže nebeské Veličenstvo bdělo nad každým svým Slovem, aby nepodnítilo ducha satanova a padlých andělů, oč musíme my být bedlivější ve všech věcech. TM 253.1
Bezvadné zásady
Musíme mluvit ke svým bližním i vzdáleným bratřím. Nemáme pokoje. Neřídí se bezvadnými zásadami. Ti, kteří se nacházejí v odpovědných postaveních z nich učiní muže neomylného a spolehlivého úsudku. Všechno dílo člověka je v Boží pravomoci. Pro lid spočívá jistota a bezpečí ve známosti Nejvyššího. Ti, kdo důvěřují v Boha a v Jeho moudrost a nikoli ve svou vlastní, chodí po bezpečných stezkách. Nikdy se nebudou cítit oprávněnými dát náhubek ani volovi, vymílajícímu zrno. Jak uráží člověka, má-li být přísně lidský nástroj kontrolován, který je ve společnosti s Bohem a kterému Pán Ježíš pravil: „Pojďte ke mně všichni, kteříž pracujete a obtížení jste a já vám odpočinutí dám. Vezměte jho mé na sebe, a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem a naleznete odpočinutí dušem svým. Jho mé zajisté jestiť rozkošné a břímě mé lehké.“ (Mt 11, 20-30) „Boží jsme zajisté pomocníci, Boží rolí, Boží vzdělání jste.“ (1 K 3,9) TM 253.2
Naše povinnost pokračovat v díle
Napněme všechny své síly, aby byla uvolněna od překážek nová pole, aby byl všude, kde jen možno, vzbuzen živý zájem. Nechť se lidé naučí modlit vážně, krátce a přímo k věci. Ať se naučí mluvit o Vykupiteli světa, aby vyzvedli muže z Golgoty co nejvýš. Přesaďte stromy z hustě vysázených školek. Bůh není oslaven, když soustředíme tak ohromné přednosti na jednom místě. Potřebujeme moudré pěstouny, kteří by přesadili stromky na různá místa a dali jim možnost dobrého vzrůstu. Je naší bezpodmínečnou povinností, abychom šli do vzdálených krajin. Shromáždíte pracovníky mající opravdovou misijní horlivost a vyšlete je, aby šířili světlo na blízku i v dáli. Nechť vnesou živé zásady zdravotní reformy do sborů, kde z větší části nevědí, jak si počínat. Ať mužové i ženy vyučují těmto zásadám onu třídu lidí, kteří nemají tu výsadu, aby byli ve velkém sanatoriu v Battle Creeku. Je tomu skutečně tak, že si nebeskou pravdu uvědomilo tisíce lidí skrze vliv tohoto sanatoria, přece však ještě musí být vykonáno dílo, které bylo zanedbáno. Dílo vykonané v Chicagu a také na několika jiných místech, které se před lety soustředilo v Battle Creeku, mělo být rozděleno. TM 254.1
Lid je povzbuzován, aby se soustředil v Battle Creeku. Platí desátky a věnují svůj vliv na vybudování moderního Jeruzaléma, což není podle příkazu Božího. V tomto díle jsou jiná místa zbavena předností, které by měla mít. Rozmáhejte se, šiřte se, to ano, ale nikoli v jednom místě. Vyjděte a zřiďte vlivná střediska tam, kde nic, nebo téměř nic nebylo vykonáno. Roztrhněte své konsolidované šiky, šiřte záchranné paprsky světla a rozlívejte světlo do temných koutů země. Musí být vykonáno podobné dílo, jako když ježek přehrabává svůj pelech. „Mělť jest pokoj Moáb od dětinství svého a usadil se na kvasnicích svých, aniž býval přelíván z nádoby do nádoby, totiž do zajetí nechodíval, pročež zůstala v něm chuť jeho a vůně jeho není proměněna.“ (Jr 48,11) Toto jest pravdou o mnohých křesťanech, kteří přicházejí do Battle Creeku. Mnozí mají přímo křečovitou horlivost, ale je to jako motor, který zazáří na nebi a zhasne. TM 254.2
Nechť Boží dělníci, jejichž srdce je při díle, učiní něco pro Jižní pole. Nechť nejsou Boží šafáři spokojeni, když se jej dotkli právě jen konečky svých prstů. Nechť ti, jejichž srdce je při díle, vážně stanoví své plány pro toto pole. Mluvili jste o tom, ale co konáte jako šafáři Božích prostředků? TM 255.1
Dal nám Bůh nějakou práci? Žádal nás Bůh, abychom šli ke svým protivníkům a obraceli lidi od bludu k pravdě? Proč neuváděli mužové a ženy, kteří se tak často podíleli na shromážděních v Battle Creeku, ve svůj denní praktický život pravdou, kterou tam poznali? Za každou sdělenou milost, Bůh opět milost udělí. Dílo pro ně vykonané, nebylo oceněno, jak oceněno mělo být, neboť by se byli odebrali do temných míst země a rozlévali kol sebe světlo, které Bůh na ně vylil. Byli by přinesli světu poselství o ospravedlnění Kristově skrze víru a jejich vlastní světlo by bylo stále jasnější, neboť Bůh by s nimi pracoval. Mnoho jiných kleslo do hrobu v bludu prostě proto, že vyznavači pravdy zameškali jim sdělit vzácné vědomosti, kterých získali. Kdyby bylo světlo, které svítilo v přemíře hojnosti v Battle Creeku, rozšířeno, byli bychom viděli, jak mnozí povstávají, aby se stali spolupracovníky Božími. TM 255.2
*****
Nešvar dlouhých kázání
(Special Testimonies, Series A 5:7-9 [1896].)
Drahý bratře ___,
ti, kteří jsou mluvčími (hlásnou troubou) Božími, měli by vědět, že se jejich rtů dotekl žhavý úhel od oltáře a měli by proto podávat pravdu v Duchu svatém. Ale zdlouhavé rozhovory jsou zatížením mluvícího i poslouchajícího, který musí tak dlouho sedět. Polovina přednášeného by přinesla posluchačům větší užitek, než obsáhlá řeč, vychrlená mluvčím. To, co je řečeno v první hodině, má mnohem větší cenu, končí-li tehdy kázání, než slova promluvená v přidané půlhodině. Tím se pohřbívá vliv Ducha svatého v celém kázání. TM 256.1
Opětovně mně bylo ukázáno na to, že se naši kazatelé dopouštějí chyby, když mluví až do setření prvního dojmu působivého na posluchače. Je jim podáváno takové množství námětů, že si nemohou vše zapamatovat a strávit a vše se jim zdá zmatené. TM 256.2
Předložila jsem toto našim bratřím kazatelům a prosila jsem je, aby neprotahovali své úvahy. Dosáhlo se v této věci jistého zlepšení a to s dobrými výsledky. Ale několik málo úvah překročilo jednu hodinu. TM 257.1
Za mého pobytu v Americe bylo mně v noční době dáno světlo o tobě. Mluvil jsi velmi rozvláčně a ještě se ti zdálo, že jsi neřekl dosud vše, co jsi chtěl říci a žádal jsi ještě o poshovění. Jistý úctyhodný člověk se postavil před tebe tak, jak jsi stál na kazatelně a řekl: „Dal jsi lidu velké množství na uváženou, polovina všeho toho, co jsi řekl, by přinesla větší užitek, než to všechno.“ Je-li dodána síla Duchem svatým, pak musí učinit dojem na srdce lidské. Duch svatý pracuje na člověku, ale je-li mluveno o životně důležitých podstatných věcech, které si má posluchač vštípit v paměť, odplaví příval slov silný dojem, poněvadž vlil do nádob více, než tyto mohly pojmout a tak je velké úsilí ztraceno. Je-li však druhá polovina podávána, dokud je mysl čerstvá a schopná ji chápat, seberou se všechny drobty a nic nepřijde nazmar. TM 257.2
Pravda je vzácná, oživující moc. Přijetí Slova dává světlo a porozumění i tomu nejprostšímu. Pravda má být hlásána jasně, pomalu, mocně, aby mohla zapůsobit na posluchače. Ať je pravda hlásána v jakékoliv formě, vždy je nejdůležitější, aby byla chápána, aby všechen její vzácný pokrm, chléb života -manna s nebe, byla přijata. Seber každý drobeček, aby nic nebylo ztraceno. Je velmi důležité, aby vnímavý posluchač při podávání pravdy, kázání Slova Božího nic neztratil. Pán Ježíš je představován Duchem svatým a chce si zajistit přístup k duši, a přesvědčení vchází do srdce i svědomí, ale přemíra látky jen poškozuje účinek a smazává dřívější dojem. Mluvte krátce a vzbudíte vždy nový a nový zájem. TM 257.3
Zvláště pak je pravdou, že nová a nepříjemná témata nemají být lidu podávána příliš podrobně. V každé řeči nechť promlouvá pravda k srdci, aby každý, kdokoli slyší, chápal a aby mužové, ženy i děti byli znovuzrozeni v Bohu. Pokuste se přimět všechny, od toho nejposlednějšího do toho největšího, aby bádali v Písmě, neboť známost slávy jeho naplní všechnu zemi, jako vody naplňují moře. TM 258.1
*****
Známost Boha
(Special Testimonies, Series A 2a:15-20 [1896].)
„Šimon Petr, služebník a apoštol Ježíše Krista, těm, kteříž spolu s ním zároveň drahé dosáhli víry, pro spravedlnost Boha našeho a Spasitele Jezukrista: Milost vám a pokoj rozmnožen buď skrze známost Boha a Ježíše, Pána našeho.“ (2 Pt 1,1-2) Tato vzácná slova jsou promlouvána k těm, kteří získali spolu s námi drahou víru pro spravedlnost Boha našeho a našeho Spasitele, Ježíše Krista. Abychom si dovedli představit velikost zaslíbení, musíme být poučeni, kdo je vyloučen z tohoto zaslíbení. „Takto praví Hospodin: Nechlub se moudrý v moudrosti své, ani se chlub silný v síle své, aniž se chlub bohatý v bohatství svém. Ale v tom nechť se chlubí, kdo se chlubí, že rozumí a zná mne, že já jsem Hospodin, kterýž činím milosrdenství, soud i spravedlnost na zemi, nebo v těch věcech libost mám, dí Hospodin.“ (Jr 9,23-24) TM 258.2
Důležitá kvalifikace pro dílo Boží
Ve svém Slově vypočítává Bůh dary a milosti, které jsou nepostradatelné pro všechny, kteří jsou ve spojení s Jeho dílem. Neučí nás, abychom nedbali učení, nebo zavrhovali východu, neboť je-li vedena láskou a bázní Boží je rozumná kultura požehnáním, avšak toto není pokládáno za nejdůležitější kvalifikaci pro službu Boží. Ježíš pominul moudré muže své doby, poněvadž byli tak hrdí a soběstační ve své vychloubačné nadřazenosti, že nemohli cítit s trpícím lidstvem a nemohli se stát spolupracovníky Muže z Nazaretu. Ve své bigotnosti pohrdali učením Kristovým. Pán Ježíš si přeje, aby byli do jeho díla zapojeni takoví lidé, kteří hodnotí toto dílo jako svaté. Jen tehdy mohou spolupracovat s Bohem. Stanou se otevřeným potrubím, kterým může proudit Jeho milost. Vlastnosti charakteru Kristova mohou být uděleny jedině těm, kteří neskládají důvěru v sebe. Nejvyšší vědecká výchova nemůže sama o sobě rozvinout charakter podobný charakteru Kristovu. Ovoce pravé moudrosti přichází jedině od Krista. TM 259.1
Každý pracovník by si měl vyzkoušet vlastní kvalifikaci dle Slova Božího. Mají mužové, zacházející se svatými věcmi jasné pochopení a správnou představu o věcech věčných zájmů? Budou se chtít poddat působení Ducha svatého, nebo dovolí, aby byli ovládáni vlastními zděděnými a vypěstovanými sklony? Na každém je, aby se zkoušel, má-li dostatek víry. TM 259.2
Postavení a odpovědnost
Všichni, kdo zaujímají místa v díle Božím, která jim jsou s důvěrou svěřena, mají mít stále na paměti, že taková postavení zahrnují velkou odpovědnost a zavazují nás za správné konání velebného díla pro tento čas a pro záchranu duší s námi spojených a také závisí ve velké míře na našem vlastním duchovním stavu. Všichni by měli mít živý zájem o svou odpovědnost, neboť jejich vlastní přítomná životní situace a pohoda i jejich věčný úděl bude rozhodnut duchem, ve kterém nacházejí zalíbení. Je-li do díla vetkáno vlastní „já“, je to jako obětování cizího ohně, místo ohně posvátného. Takoví dělníci uvalují na sebe nelibost Boží. Bratři, dejte ruce pryč od díla, dokud nerozeznáte posvátný oheň od ohně obyčejného. TM 260.1
Ti, kteří representují dílo Boží, nejsou všichni křesťanskými gentlemany. Převládá u nich duch panovačnosti nad druhými. Mužové se považují za autority, vyjadřují svá mínění a rozhodují o věcech, o nichž postrádají veškerých znalostí a zkušeností. Ti, kteří pracují v našem nakladatelství, procházejí kancelářemi, mluví s různými lidmi, udílejí příkazy, k čemuž se mají za oprávněné i kdy nevědí, o čem vlastně mluví. TM 260.2
Nespravedlnost a nepoctivost
Velká nespravedlnost, ba dokonce nepoctivost, byly spáchány v poradních schůzích tím, že byly projednávány různé záležitosti před lidmi, nemajícími zkušenosti, které by je činily způsobilými, aby byli kompetentními soudci. Rukopisy byly dávány k posouzení do rukou mužů, jejichž zrak byl zaslepen tak, že nemohli rozeznat duchovní význam a důležitost záležitostí, o které jednali. Ba více ještě než to, neměli ani opravdových znalostí o spisovatelství. Nestudovali literární činnost, ani v ní neměli praxi. Mužové posuzovali knihy a rukopisy, které jim byly nerozumně dány do rukou, když měli takovéto oprávnění odmítnout. Bylo by jedině poctivým, kdyby byli řekli: „Nemáme zkušenosti v tomto oboru díla a určitě bychom se dopustili bezpráví na sobě i na druhých, kdybychom podali svůj úsudek. Promiňte, bratři, místo abychom učili druhé, potřebovali bychom, aby někdo učil nás.“ Ale toho byli na hony vzdálení. Vyjadřovali se svobodně o věcech, o nichž ničeho neznali. Byla přijímána rozhodnutí, jako úsudek moudrých mužů, zatím co to byl prostě úsudek nováčků. TM 260.3
Nadešel čas, kdy ve jménu Božím a v Jeho síle musí církev jednati pro dobro duší a pro čest Boží. Nedostatek pevné víry a rozpoznání svatých věcí by měl být pokládán za dostačující, aby vyloučil každého člověka, ze spojení s dílem Božím. Tak tedy odhaluje shovívavost k prudké povaze, k tvrdému hrdopyšnému duchu, že by jeho vlastník neměl být dáván na místo, kde by byl povolán, aby rozhodoval o závažných otázkách, týkajících se Božího dědictví. Vášnivý člověk by neměl mít podíl na jednání s lidskou myslí. Nemůže mu být svěřeno řízení záležitostí, týkajících se těch, které Kristus vykoupil za nesmírnou cenu. Bude-li chtít vést lidi, zraní a rozdrtí jejich duše, neboť nemá onen jemný dotek, onu něžnou citlivost, kterou uděluje jedině milost Kristova. Jeho vlastní srdce potřebuje, aby je obměkčil a podmanil Duch Boží, srdce kamenné se nestalo srdcem masitým. TM 261.1
Všichni mají představovat Krista
Ti, kdo zkreslují Krista, dávají světu špatný vzor, neboť povzbuzují všechny, kdo jsou s nimi ve spojení, aby dělali totéž. Pro spásu jejich duší, pro spásu všech těch, jimž jejich vliv přináší nebezpečí, měli by se zříci svých postavení, neboť v nebi bude zaznamenáno, že takový provinilec má krev mnoha duší na svém rouchu. Způsobili, že si mnozí zoufali a vzdali se své víry, jiní opět byli naplněni jeho vlastními satanskými vlastnostmi a není možno odhadnout způsobené zlo. Pouze ti by měli být podrženi v odpovědných místech (funkcích) díla Božího, kteří prokazují, že jejich srdce jsou posvěcená pravdou. TM 262.1
Nechť všichni uváží, že mají představovat Krista, ať jsou jakéhokoliv povolání. Nechť každý člověk usiluje s neochvějným předsevzetím, aby získal povahu Kristovu. Zvlášť takoví, kteří přijali postavení ředitelů, nebo poradců, měli by pociťovat, že se od nich požaduje, aby byli v každém ohledu křesťanskými čestnými muži. I když máme být v jednání s druhými vždy poctiví, nesmíme být hrubí. Duše, se kterými máme co činit, jsou vykoupeným Božím majetkem a my si nesmíme dovolit, aby nám uklouzl unáhlený, urážlivý, nebo domýšlivý výraz. TM 262.2
Bratří, zacházejte s lidmi, jako s lidmi a ne jako se sluhy, které můžete dle své milosti komandovat. Kdo hýčká hrubého, popudlivého ducha, měl se stát raději hlídačem ovcí jako Mojžíš a takto se naučit, co to znamená být dobrým pastýřem. Mojžíš nabyl v Egyptě zkušenosti jako mocný státník a jako vůdce armád, ale nenaučil se tam té nejhlavnější lekci – pravé velikost. Bylo mu zapotřebí zkušenosti ve skromnějších povinnostech, aby se mohl stát opatrovníkem a strážcem všeho živoucího. Když hlídal stáda Jetry, byl jeho soucit vzbuzen k ovcím a jehňátkům a naučil se bdít nad těmito stvořeními Božími s tou nejněžnější péči. Ačkoliv si nemohly svými hlasy ztěžovat na špatné zacházení, přece jen jejich chování mohlo mnoho ukázat. Bůh pečuje o všechny tvory, jež stvořil. V tomto nízkém postavení v práci pro Boha naučil se Mojžíš být něžným pastýřem Izraele. TM 262.3
Závislost na Bohu
Pán si přeje, abychom se též mnohému naučili ze zkušenosti Daniele. Mnozí by se mohli sát mocnými muži, kdyby jako tento věrný Žid byli závislí na Boží milosti k způsobilosti ve svých pracích. Daniel byl dokonale zdvořilý, jak ku starším, tak i k mládeži. Stál zde jako svědek Boží a snažil se tak žíti, aby nebyl zahanben, když nebesa slyšela jeho slova a shlížela na jeho činy. Když Daniel byl požádán, aby se zúčastnil bohaté královské tabule, nerozčilil se, ani nevyjádřil své rozhodnutí, že bude jísti a píti to, co bude chtít. Aniž by promluvil slova vzdoru, nebo pohrdání, předložil tu věc Bohu. On a jeho druhové hledali moudrost u Pána a vstali od vážné modlitby, byli rozhodnuti. S pravou odvahou a křesťanskou zdvořilostí vyložil Daniel tento případ úředníku, který je měl na starosti a prosil ho, aby jim byla povolena prostá strava. Tito mladíci vyciťovali, že jsou jejich náboženské zásady v sázce a spoléhali se na Boha, kterého milovali a jemuž sloužili. Jejich žádosti bylo vyhověno, neboť získali si přízeň u Boha i u lidí. TM 263.1
Muži v každém postavení, které jim bylo s důvěrou svěřeno, potřebují chodit do školy Kristovy a dbát výslovného příkazu Velkého Učitele: „Učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem a naleznete odpočinutí dušem svým. Jho mé zajisté jestiť rozkošné a břímě mé lehké.“ (Mt 11-29-30) Nemáme výmluvy ani pro jediný špatný rys svého charakteru. „Ne silou, ani mocí, ale Duchem mým, praví Hospodin zástupů.“ (Za 4,6) V jednání s druhými proste nejprve Pána o moudrost a milost, abyste ve snaze býti věrnými nebyli hrubými, ať již vidíte, nebo slyšíte cokoli, co by potřebovalo nápravy. Proste Ho, aby vám dal milost a laskavost Kristovu, pak budete věrní svým povinnostem, věrni svému odpovědnému postavení a věrni Bohu, budete věrnými šafáři, přemáhajícími přirozené i získané zlé sklony. TM 263.2
Nikdo nemůže být dokonalým, čestným mužem, než křesťan, který je křesťanem celým svým srdcem. Sídlí-li Kristus v duši, zjeví se jeho duch ve způsobech, slovech a činech. Laskavost a láska v chování, v srdci se projeví v sebezapření a v pravé laskavosti. Takoví pracovníci budou světlem světa. TM 264.1
*****
Potřeba duchovního bystrozraku
(Special Testimonies, Series A 6:3-17 [1896].)
Na parníku „Alameda“ a širém moři,
17. listopadu 1891
Vykoupení je částí Božské povahy. Budování a nikoli boření je výsadou Boží. Syn Boží byl vydán na smrt již před stvořením světa. Existence hřích je nevysvětlitelná. Proto nezná ani jediná duše Boha, dokud sama sebe nevidí ve světle, vyzařujícím z kříže Golgoty a dokud nemá sama sebe jako hříšníka v ošklivosti, v trpkosti vlastní duše. Když volá jeho duše ve své velké bídě pro hříchy odpouštějícím Spasiteli, tehdy se Bůh zjevuje jako milostivý, plný milosrdenství, odpuštění a lásky, dlouhoshovívavý a trpělivý. Jsme-li věrnými služebníky Ježíše Krista, jsme osobně jako členové církve spolupracovníky s Bohem. Když je jeden z nás drcen nepřítelem, zraněn a dopustí se omylu, musíme se jako věrní a upřímní k Mistru, jako spolupracovníci Boží ujmout nejbližší misionářské práce, musíme pracovat k tomu, abychom hojili a ne ničili a mařili. Naději v Kristu máme proto, že jsme hříšníky. Máme právo dovolávat se Spasitele. Jsou-li ještě někteří společní v našich institucích, kteří bloudí, nechť na ně lidé nežalují, nezavrhují a neničí, jakoby sami byli bez chyb. TM 264.2
Křesťanova práce záleží v urovnání, budování a léčení. Léčivý proces zachraňuje mnohou duší a odvrací od množství hříchů. Bůh jest láska, Bůh je sám sebou ve své podstatě láska. Činí to nejlepší z toho, co se zdá být nepravostí a nedává satanovi příležitost k triumfu, zjevováním toho nejhoršího a vystavování našich slabostí našim nepřátelům. Svět nesmí být zaveden do církve a zasnouben církvi, aby tak tvořil s ní jednotný svazek. Takto by se stala církev vpravdě zkaženou a jak je psáno ve Zjevení 18,2: „A stráží všelikého ptactva nečistého a ohyzdného.“ TM 265.1
Vliv spolčení se se světáky
Spolčením se se světem stanou se naše instituce nepevné, nespolehlivé, poněvadž tyto světské živly uvedené a umístěno v postaveních, spojených s důvěrou, chtějí být pokládány za učitelé a být respektovány ve svých vedoucích, vychovaných a oficiálních postaveních a jistě jsou tam dosazeny duchem a mocí temna, takže hranice mezi tím, kdo slouží Bohu a tím, kdo mu neslouží, stává se nerozeznatelnou. Pán Ježíš nám dává podobenství o poli, na kterém byla dle domnění zaset čistý ječmen, ale pověřenci pohlížejí na pole se zklamáním a táží se: „Což jsi nezasel dobrou setbu na toto pole? Od kdy je tam koukol?“ A majitel pole odpovídá: „To učinil nepřítel.“ TM 265.2
Žalobníci bratří
Toto mně bylo oznámeno o venkovském zdravotním útulku. Dostalo se mi varovného poselství. Mluvila jsem s vážností a vím, že Pán vylil Ducha svého na mne, když jsem ukazovala na nebezpečí spolčování se s tímto světem a láskou k němu. Světák je vždy na stráží, aby mohl kritizovat a obžalovat služebníky Boží. To je zjevné z hašteřivých nářků, tak zvaných křesťanů, kteří nebyli nikdy přeměněni milostí Ježíše Krista. Jsou smrtelnými nepřáteli věřících. Zavrhují sobotu 4. přikázání a jestliže mohou poukázat na to, že ti, kteří se snaží být poslušní přikázání Božích, jsou chybující, napjal satan již luk, ukázal svou obviňující moc, ale jeho kruté hrozby málo ublíží, budou-li praví věřící stát věrně ke slovu Kristovu a budou-li činiteli Jeho slova a ne pouhými posluchači. Ti, kterým jsou tyto výtky činěny, jsou v okovech Kristových, aby milovali, vážili si a byli věrnými všem, kteří jsou sjednocení s Kristem v církvi i v obcování. Spolčovat se s kritizujícími živly, stát se žalobníky bratří, chápat se pohanění a předhůzek, která vám učinili, tj. přisluhování dílu nepřítele. Dáváte se mu tím do rukou a konáte úspěšně jeho dílo. TM 266.1
Proč byl Kristus nenáviděn?
Předložila jsem posluchačům, že Ježíš, Pán života a slávy byl ukřižován, aby nenávist Židů našla ukojení, poněvadž zásady, které On hlásal, neodpovídaly jejich vlastním myšlenkám a ctižádostem. Zatracoval každý podvod, lstivost a vychytralost pro získání nejvyšších mocí a každý nesvatý čin. Pilát a Herodes se stali přáteli v ukřižování Krista. Chtěli se zalíbit Židům tím, že uvedli ve skutek své nepřátelství proti Tomu, kterého Pilát prohlásil nevinným. Předložila jsem jim Jidáše, který zradil Pána za cenu peněz a Petra, který Ho zapřel v Jeho ponížení v soudní síni. Jen několik málo hodin před tím, ujišťoval s velkou jistotou Pána, že s Ním půjde do vězení i na smrt. A přes Ježíšovo prohlášení, že Ho třikrát zapře, dříve než kohout dvakrát zakokrhá, byl tak sebejistý, že nebral slova Kristova jako skutečnost a pravdu. Jak málo znal sám sebe! Jak brzy vyzkoušel okolnosti jeho oddanost Mistru! Zapřel Ježíše v téže hodině, kdy s ním měl bdít na vážných modlitbách. Když byl v soudní síni obžalován, že je jedním ze žáků tohoto muže, zapřel a když byl po třetí obžalován, zdůrazňoval své zapření zaklínáním a zapřísaháním se. TM 267.1
Následek pravého obrácení
Kristus pravil: „Přijměte moc Ducha svatého, přicházejícího na vás a budete mi svědkové.“ (Sk 1,8) Pohled bolesti a smutku, kterým spočinul Ježíš na Petrovi, nebyl pohledem beznaděje, zlomil srdce Petrovo, které zapřelo svého Pána. TM 267.2
Tím byl Petr obrácen. Když pak stál po ukřižování a zmrtvýchvstání Kristově před vládci, odvážně se přiznal k Ježíši a obvinil je těmito slovy: „Vy pak toho svatého a spravedlivého odepřeli jste se a prosili jste za muže vražedného, aby vám byl dán. Dárce pak života zamordovali jste.“ (Sk 3,14.15) Zde jest Petr již zcela jiným člověkem po svém obrácení, než onen sebejistý, chlubný před svým obrácením. Předložila jsem jim hlas světa, nepřátel to Kristových a řekla jsem poslům Kristovým: „Abyste neučili v tom jménu a chcete na nás uvést krev člověka toho.“ (Sk 5,28) Měla tato vyhrůžka úspěch? Učinila ze svědků Kristových zbabělce? Nikoli! Hlásali poselství dané jim Bohem! Byli zavírání do vězení, ale Bůh poslal své anděly, aby je vysvobodil. Anděl Páně otevřel v noci dveře vězení, vyvedl je a pravil: „Jděte a postavíce se, mluvte lidu v chrámě všecka slova života tohoto.“ (Sk 5,20) Tento hlas nebeských andělů byl přímo opakem hlasu vrchnosti. Kterého z těchto hlasů měli být poslušní? „Odpověděl pak Petr a apoštolé, řekli: Více sluší poslouchati Boha, než lidí. Bůh otců našich vzkřísil Ježíše, kteréhož jste vy zamordovali, pověsivše na dřevě. Toho Bůh, Kníže a Spasitele, povýšil pravicí svou, aby bylo dáno lidu Izraelskému pokání a odpuštění hříchů. A my jsme svědkové toho, což mluvíme ano i Duch svatý, kteréhož dal Bůh těm, kteříž jsou poslušní Jemu. Oni pak slyševše to, rozzlobili se a radili se o to, kterak by jej vyhladili.“ (Sk 5,29-33) Tehdy se zastal apoštolů Gamaliel, učitel zákona a jeho slova získala převahu. Nuže, to je jen malá část slovy, jež mi Pán přikázal promluvit k lidu. TM 268.1
Jak si počínat s bloudícími?
Byla mi dána taková slovy, o nichž jsem věděla, že je lid potřebuje a která by mu přinesla prospěch, kdyby je slyšel. Jeden rozhovor se týkal toho, jak zacházet s bloudícími v naší církvi. Nesmí jim být dovoleno, aby slovy nepřátel našeho Pána pracovali proti jeho dítkám. Vyskytnou-li se stížnosti, nebo reptání, nebo těžkosti, musí studovat ve škole Kristově, jak se mají zachovat vůči těm, kteří tyto těžkosti vyvolali. Vyrovnávej tyto záležitosti jedině mezi čtyřmi očima a nebude-li chtít uposlechnout, tehdy přiber dva, nebo tři ostatní, neuposlechne-li ani těchto, pak řekni církvi. TM 269.1
Nemiluj světa
Svět nemá na tomto díle účasti s věřícími. Nemůže chápat pohnutek a zásad, kterými je jemně vázán. Musíme být opravdovými, věrnými vojíny v armádě Ježíše Krista. Všichni jeho následovníci musí držet krok se svým vůdcem. Nemají nikdy zjevovat svá tajemství nepřátelům Ježíše Krista, nebo si z nich dělat své důvěrníky o svém počítání, nebo o úmyslech svého jednání, neboť je to zrada svaté důvěry a dává nepříteli všechny výhody. Nechť zůstává rada lidu Božího pouze mezi nimi. Nepřátelé Kristovi by neměli být znalí jejich tajemství, zatím co jsou dítky Boží udržovány v nevědomosti právě o těch věcech, které by měli znát. Tajemství Hospodinova jsou s těmi, kteří se Ho bojí. TM 269.2
Svět je hlavním nepřítelem náboženství. Satanské mocnosti pracují neustále po celém světě a ti vyznavači Kristovi, kteří jsou přes své vyznání spolčení se světem těsnou družbou, mají tolik stejného ducha, cílů a pracovních zásad, že nemohou rozpoznat, kdo slouží Bohu a k do světu. Nepřítel stále strká svět do popředí, aby se naň pohlíželo jako na nadřazený - věřícím v Ježíše a snažícím se stále být činiteli Jeho Slova. Slova chvály a lichotek od lidí ze světa jsou přijímány jako sladká sousta, ale soud těch, kdo milují tento druh pokrmů odpovídá slabosti, kterou v tomto směru ukazují. Jejich duchovní život se skládá z právě takového materiálu, jakým se sytí. Jejich křesťanská zkušenost je mocně závislá na lichocení a uznání od lidí. Láska a bázeň Boží nejsou vetkány do jejich zkušeností. TM 270.1
Jak je politováníhodné a smutné, když vidíme muže, kteří mají známost o Duchu Božím, jak se vrhají cele do náruče světa, aby byli jim vedeni a ovlivňováni jeho hlasem a tak závislí svou silou a svým úspěchem na jeho přízní. Jak zřetelně je odvrácení takových od Krista, jak jsou plní sebedůvěry, chlouby a marnivosti a jak jsou krátkozrací ve věcech duchovních. Jak málo rozeznávají, kdo je dítkem Božím, dědicem království a kdo je dítkem onoho zlostníka, který je dítkem neposlušnosti a nepřítelem Božím. TM 270.2
Dvě třídy
Na našem světě jsou pouze dvě třídy: Ti, kteří jsou poslušní Ježíše Krista, kteří hledají Mistra, aby konali Jeho vůli a pracují o spásu vlastních duší a o spásu každé duše, která je s nimi sjednocena, která nese jméno Kristovo. Druhou třídu tvoří děti neposlušnosti. Jsou jen dvě třídy na našem světě. Slyšte tedy Slova Toho, kdo zná: „Vy z Boha jste, synáčkové a zvítězili jste nad nimi, nebo většíť jest ten, kterýž v vás, nežli ten, kterýž jest v světě. Oni z světa jsou a protož o světu mluví a svět jich poslouchá.“ (1 J 4,4,6) Duše jsou klamány. Bázeň a láska Boží nemají kontrolující moci. Svět je jejich mistrem a honí se za klamnou, lichotnou fata morgánou. Slyšte Toho, který dal svůj život za tento svět. „Aby každý, kdož věří v Něho, nezahynul, ale měl život věčný.“ (J 3,16) Mluvil, jak člověk nikdy nemluvil. Celá 15. kapitola Janova obsahuje tu nejzávažnější lekci. Čtěte ji, řiďte se dle ní! Slyšte znovu hlas Boží: „Nemůžete Bohu sloužiti i mamoně.“ (Mt 6,24) TM 270.3
Svazky věřících a nevěřících
Nechť lid Boží za jakýchkoli okolností neuzavírá příměří s nepřítelem Boha a člověka. Není povinností církve ke světu, aby se snižovala k jeho smýšlení a aby přijímala jeho názory, jeho pokyny, ale aby dbala slov Kristových skrze jeho služebníka Pavla: „Netáhněte jha s nevěřícími. Nebo jaký je spolek spravedlnosti s nepravostí? A jaké obcování světla s temností? A jaké srovnání Krista s Beliálem? Aneb jaký díl věrnému s nevěrným?“ (2 K 6,14,15) To znamená v užším slova smyslu vdávání a ženění se s nevěřícími, ale v širším slova smyslu se to týká i mnoha jiných věcí a všech pokynů našich zdravotních ústavů, našich škol, našich nakladatelství a všech zařízení, daných Bohem. TM 271.1
Tato věc je nám předložena v pravém světle. Otázka zní: „A jaké spolčení chrámu Božího s modlami? Nebo vy jste chrám Boha živého, jakž pověděl Bůh: Přebývati budu v nich a procházeti se a budu jejich Bohem a oni budou mým lidem. A protož vyjděte z prostředku jejich a oddělte se, praví Pán a nečistého se nedotýkejte.“ Co to znamená? – našeptávání, působení zla v dětech neposlušnosti. Nesmíte se žádným způsobem poskvrniti duchem, nebo vlivem nevěřících. Bojte se spolčování, nebo svazku s nimi. Bojte se mluvit o díle souvisícím s věcí Boží s lidmi, kteří se nepřiznávají k Bohu, nebo nesympatisují s těmi, kteří milují pravdu Boží. „A já přijmu vás. A budu vám za Otce, a vy mi budete za syny a za dcery, praví Pán Všemohoucí.“ (2 K 6,16-18) TM 271.2
Pozvedám svého varovného hlasu proti vměšování se světských živlů s věřícími v našich ústavech, musíme troubit na poplach. Zaměstnanci našich ústavů zastávají postavení důvěry, jsou vychovateli. Ostatní jsou učeni, aby přijímali od těchto osob instrukce a v tom je léčka pro neobezřelé. Jejich smýšlení o spravedlnosti a pravdě se stává zmateným. Slyší ony osoby, které nemají úctu k pravdě, která má být chována v úctě, neochvějně a posvěceně, jako pravda. TM 272.1
Když má být práce v pátek plánována s ohledem na Sobotu Hospodinovu, pracuje satan s těmito dětmi neposlušnosti, aby byla práce prodloužena do svatých hodin a přikazují svým podřízeným, aby pracovali i v Sobotu. Pak jásají a satan triumfuje. TM 272.2
A když nečiní rozdílu mužové v nejvyšších odpovědných postaveních mezi těmi, kteří Bohu slouží a těmi, kteří Mu neslouží, jasně dokazují, že jejich oči nejsou se vší upřímností upřeny na slávu Boží, proto je celé jejich tělo plné temnoty. Když se tito mužové, používající autority tak smísili s duchem světáků, že jsou slova stížností z úst těchto nevěřících, přijímána jako skutečnost a pravda, nevědí sami, čího jsou ducha. Když povzbuzují tohoto ducha a stěžují si na lid Boží, dokazují jen nade vše jasně, že pracují na straně nepřítele, aby zlehčili a ponížili ty, které Pán miluje a že posilují ruce oněch špatných, kteří konají zlé dílo. Když se domnívají, že je jim dovoleno strpěti, aby žalobníci lidu Božího plánovali za ně proti Jeho vyvoleným, pak s nimi tyto plány Kristus neučiní. TM 273.1
Jednejte spravedlivě s bloudícími
Bloudí-li některé dítko Boží a posuzují-li představení (autority) duchovní věci správně, pochopí, že jim jejich postavení nedovoluje, aby zradili svatou důvěru a pak nezradí věc Boží do rukou nepřítele. Nezamlčí věc právě těm, ke kterým mají mít důvěru a nebudou pracovat potají a v tichosti a neodhalí své plány těm, kteří necítí náklonnosti k lidu Božímu. Když se proti některým pracovníkům v našich zdravotních ústavech reptá a když je obviňují nevěřící, nebo i věřící, umístěte jako motto ve všech ústavních místnostech tento zvláštní příkaz našeho Mistra Ježíše Krista: „Nesuďte, abyste nebyli souzeni. Nebo kterýmž soudem soudíte, bude vám zase odměřeno.“ (Mt 7,1-2) TM 273.2
Přicházíte žel k těm, o nichž se domníváte, že bloudí, promlouváte s nimi, pracujete obojetně a s přetvářkou, scházíte se s nimi denně se zjevným přátelstvím a v téže době se proti nim v dokonalé jednotě spojujete se satanovými nástroji, pracujícími na zničení, na znemožnění a na odstranění z ústavu těch, kteří si přejí nevěřící živel mít odstraněny a neřeknete ani slova bratřím a sestrám u víře, aby je zachránili, aby je vyléčili, nacházejí-li se v bludu. A protože nemají pravdu, obhajujte to pravé a kárejte tam, kde je to na místě. Kárejte ty, kteří se spikli k špatnému dílu, za kterým je satan v zákulisí. Pán Ježíš káral farizeje a připodobňoval je k hrobům, skrytým sice našemu zraku, ale plným hniloby. Pán nenávidí každý podvod, tajnůstkářství a lest. To je dílo satanovo, dílo Boží je otevřené a přímé. Nikdo nebude pracovat proti dítku Božímu v moci a síle svědectví Božího, ale bude pracovat dle způsobu satanova v skrytě, avšak s našeptáváním, štvaním a plánováním v dokonalé jednotě s nepřáteli Páně. TM 274.1
Jak mohou celá nebesa pohlížet na takovou lstivou, zbabělou práci proti těm, kteří milují Boha a zachovávají Jeho přikázání? Členové církve se mohou dopustit omylu a často mohou udělat chyby, ale přesto musí s nimi být jednáno laskavě a něžně, jako Kristus jedná s námi. Ale Boží trest spočine na těch, kteří konají podvodné dílo Boží, navenek jsou jako přátelé Kristovi, avšak v temnotách podvratně pracují proti duším, milujícím Boha. „Bratři, by pak byl zachvácen člověk v nějakém pádu, vy duchovní napravte takového v duchu tichosti, prohlédaje sám k sobě, abys i ty nebyl pokoušín.“ (Ga 6,1) TM 274.2
Zde je naše práce, bratři, chopíme se jí? Tak málo je toho v tomto směru učiněno, že Slova Věrného Svědka obracejí se k církvi: „Ale mámť proti tobě to, že jsi tu první lásku svou opustil. Protož pomni, odkud jsi vypadl, a čiň pokání a první skutky. Pakliť toho nebude, přijdu na tebe rychle a pohnuť svícnem tvým z místa jeho, nebudeš-li pokání činiti.“ (Zj 2, 4-5) TM 275.1
„Potom mi ukázal Jozue, kněze nejvyššího, stojícího před andělem Hospodinovým a satana stojícího po pravici jeho, aby se mu protivil. Ale Hospodin řekl satanu: Potresciž tě Hospodin, satane, potresciž tě, praví Hospodin, kterýž vyvoluje Jeruzalém. Zdaliž tento není jako hlaveň, vychvácena z ohně? Jozue pak oblečen byl v roucha zmazaná a stál před andělem.“ (Za 3,1-3) To byl zjev satanův. Oklamal tyto duše svými podvody a lstí. Nyní se však tyto duše kály před Bohem a odpuštění bylo psáno k jejich jménům. Satan je obviňoval ze hříchů a trval na svém právu, že s nimi může naložit dle libosti své pro přestoupení, ke kterým je před tím sám svedl. Ale Ježíš pohlížel s nejněžnějším a láskyplným soucitem na tyto Jemu věřící duše a důvěřující jeho spravedlnosti. „I odpověděl a řek těm, kteříž stáli před ním, řka: Pohleď, přenesl jsem s tebe nepravost tvou a oblékl jsem tě v roucha proměnná. Opět řekl: Nechť vstaví čepici pěknou na hlavu jeho. I vstavili čepici pěknou na hlavu jeho a oblékli ho v roucho. Anděl pak Hospodinův stál.“ (Za 3,4-5) Má lid Boží požívající důvěry hlásati slova satanova proti dítkám Božím? Jednejte jako křesťané, buďte věrní jako ocel svému Bohu a Jeho svatému dílu. Buďme rychlí v rozeznávání podvodů satanových, v jeho skrytém, podobném působení skrze dítky neposlušnosti. TM 275.2
Naše slova
„Rozmohlať se proti mně slova vaše, praví Hospodin, avšak říkáte: Což jsme mluvili proto tobě? Říkáte: Daremná jest věc sloužiti Bohu a jaký zisk, budeme-li ostříhati nařízení jeho a budeme-li choditi zasmušile, bojíce se Hospodina zástupů? Nýbrž nyní blahoslavíme pyšné. Ti, kteříž páší bezbožnost, vzdělávají se a pokoušející Boha vysvobození bývají.“ (Mal 3,13-15) To jsou slova neposvěcených, kteří se odvracejí od Boha, zaslepení nepřítelem. Nemohou rozpoznati cesty a slova Boží. Nyní je ukázáno na opačnou třídu: „Tedy ti, kteříž se bojí Hospodina, tytýž mluvili jeden k druhému.“ (Mal 3,16) Tato slova nemluví špatně o bratřích, nebo nežalují Bohu, ale jsou to slova mluvená z upřímného srdce, slova, ve kterých není klamu, chytráctví, ani lsti. „I pozoroval Hospodin a slyšel a psána jest kniha pamětná před ním pro ty, kteříž se bojí Hospodina a myslí na jméno jeho. Tiť budou, praví Hospodin zástupů, v den, kterýž já učiním, mým klenotem a slituji se nad nimi, jako se slitovává otec nad synem svým, kterýž mu slouží. Tehdy obrátíte se a uzříte rozdíl mezi spravedlivým a bezbožným, mezi tím, kdo slouží Bohu a tím, kdo jemu neslouží.“ (Mal 3,16-18) TM 276.1
Naše síla ve sjednocení s Kristem
Když Pán obdaří svůj lid duchovním zrakem, aby poznal, že dítky Boží a svět nemohou žít ve spojenectví. Každý, kdo chce být přítelem světa, je nepřítelem Boha. Když každý jedinec má pracovat s Kristem, aby přetvořil děti temnoty, poukazováním na Beránka Božího, který snímá hříchy světa, nemůže současně oplývat sympatiemi k světákům v takové míře, že by jim půjčoval svůj vliv, aby mohli oslabovat Boží vyvolené a jim křivdit. Bůh takto nepracuje. V dokonalé a úplné jednotě je síla. Nesčíslně, ale v dokonalé důvěře a jednotě s Kristem můžeme pronásledovat tisíce a zahnat na útěk deseti tisíce. Neuzavírejme nesvaté svazky s přáteli světa, neboť Bůh vyslovil své zlořečenství proti všem takovým světákům. Nechť lid Boží pevně zaujme své stanovisko pro pravdu a spravedlnost. Již nyní je možno vidět strašlivé následky spojování věřících a nevěřících, důvěra, která patří jedině těm, kteří milují a uctívají Boha. TM 276.2
Moci temna již daly svůj tvar i nadpis dílu, které má setrvat čisté a neposkvrněné satanovými lstivými a zkušenými úklady. Pozvedáme svého varovného hlasu proti společenským svodům, světským vnadidlům a nástrahám. Udržujte se bez poskvrny. Nedotýkejte se věcí nečistých. Nedopusťte, aby světské vedení a návrhy vedly lid Boží. Běda tomu, jehož moudrost nepřichází shůry, ale zdola. Lidé povrchní zbožnosti zrazují nejsvětější zájmy do rukou nevěřících, aby získali výhody, přízeň a slávu. TM 277.1
Nezískávejte peníze dotýkáním se, nebo schvalováním nečistých praktik. Nechť se milost Kristova vlévá do srdce a i když je dělníků málo. Bůh může s nimi v našich institucích pracovat a oni získají převahu. Nesmí se pracovat podvodem, neboť je to vše nečisté. Nesmí být poskvrněných rukou. Jen čisté ruce a čisté srdce dojde u Boha uznání. „Nebo takto dí ten důstojný a vyvýšený, kterýž u věčnosti přebývá, jehož jméno jest Svatý: Na výsosti a v místě svatém bydlím, ano i s tím, kterýž jest zkroušeného a poníženého ducha přebývám, obživuje ducha ponížených, obživuje také srdce zkroušených.“ (Iz 57,15) TM 277.2
*****
Světlo slávy Boží musí na nás padat. Potřebujeme svatého pomazání shůry. Nechť je člověk jakkoli učený, jakkoli inteligentní, není způsobilý vyučovat, dokud není sám pevně zakotven v Bohu Izraelském. Kdo je spojen s nebesy, bude konat dílo Kristovo, vírou v Boha dosáhne mocí, aby mohl působit na lidi. Bude hledat ztracené ovce z domu Izraelského. Nespojí-li se Boží moc s lidským úsilím, nedám ani zlámanou groši za to všechno, co mohou učinit i ti největší lidé. Potřebujeme Ducha svatého v našem díle. – RH Feb. 18, 1890 TM 278.1
11. Bratřím v odpovědném postavení
(Články v této části jsou převzaty z Special Testimonies, Series A 6:27-46 [1896].)
Spojení s dílem Božím
Cooranbong, Austrálie,
6. srpna 1896
Drahý bratře ___,
bylo mně odhaleno, že Pán zkouší a osvědčuje všechny, kteří nesou jméno Kristovo, ale zvláště ty, kteří jsou šafáři v některém oboru Jeho věci. Spojení se zvláštním dílem Božím pro tuto dobu, nese sebou mnoho odpovědnosti a čím vyšší postavení důvěry, tím větší odpovědnost s ním spojená. Jak mnoho pokory a upřímnosti potřebuje člověk, který zastává takové postavení. Jak musí být úzkostlivý a jak málo smí sobě důvěřovat. Jak pečlivě musí Bohu vzdávat chválu a díkůčinění! TM 279.1
Po boku mužů zastávajících postavení důvěry, stojí strážný, který je vždy hotov je kárat a usvědčovat ze zla a hříchu, nebo odpovídat na jejich prosby o pomoc. Bdí nad tím, zda mužové, nesoucí výsadu odpovědnosti hledají moudrost u Boha a využívají každé příležitosti ke zdokonalení svého charakteru dle Boží podoby. Když se odkloní od přímosti a poctivosti, odvrací se Bůh od nich, nebojují-li se vší vážností, aby rozuměli vůli Boží, pokud se jich týká, nemůže jim Bůh žehnat, ani dopřát zdaru a nemůže je ani podpírat. TM 279.2
Těm, kterým Bůh svěřil odpovědná místa, nemají se nikdy vyvyšovat, nebo obracet pozornost lidí ke své vlastní práci. Musí dávat všechnu slávu Bohu. Nesmějí bažit po moci, aby mohli vládnout nad Božím dědictvím, neboť to činí pouze ti, kteří jsou pod vládou satanovou. TM 279.3
Tento systém vlády, nebo zničení, vidíme příliš často v našich institucích. V tomto duchu si libují některé osoby v odpovědném postavení a z toho důvodu nemůže Bůh vykonat to dílo, které by si přál skrze ně uvést ve skutek. Svým způsobem jednání ukazují ti, kteří mají takového ducha, jakými by byli i v nebesích, kdyby jim byla svěřena odpovědnost. TM 280.1
Ti, kteří pohlížejí na lidské duše ve světle kříže na Golgotě, nepotřebují scházet s pravé cesty proto, že by se ohlíželi na úctu, která by jim mohla být projevována. Důvod, proč Bůh připustil, aby někteří s lidské rodiny byli tak bohatí a někteří tak chudí, zůstane pro člověka věčným tajemstvím, jestliže správně neupraví svůj vztah k Bohu a nebude-li provádět jeho plány, místo aby jednali dle vlastních sobeckých představ, že si musejí bohatého člověka více vážit, než svého chudého souseda. Bůh dává svítit svému slunci na spravedlivé i nespravedlivé a toto slunce představuje Krista. Slunce spravedlnosti, svítící jako světlo světa, dávající své požehnání a milosrdenství, viděné i neviděné, stejně bohatému i chudému. Touto zásadou se musíme řídit ve svém chování vůči svým bližním. Pán jest učitelem nejvyššího mravního cítění, nejvznešenějších zásad a žádný člověk se nemůže od nich odvrátit a být bez viny. Pochybování, zda je Bůh ochoten dát nám, abychom druhým sdělovali požehnání duchovní i časné, které nám dobrovolně dal, je nejvyšší urážkou Boží dobroty. TM 280.2
Co tvoří křesťana
Čisté náboženství, spravedlivý a svatý život dělá z člověka křesťana. Ale po celou dobu od svého odpadnutí v nebesích je satanův život neustálým klamem a podlostí. A tak zvaní křesťané se učí jeho způsobům a praktikám. Dělají si nárok na to, že slouží věci Boží a zatím odvracejí své bližní od jejich potřeb, aby tak sloužili sami sobě. TM 280.3
Každá lidská bytost byla koupena za cenu drahou a jako dědictví Boží má jistá práva, kterých nikdo nemá práva jich zbavovat. Pán nepřijme službu obojetníků a ramenářů. I ta nejmenší výhoda, získána tímto způsobem, zneucťuje Boha a pravdu. Ti, kteří mají biblické náboženství, budou konat spravedlnost, milovat milosrdenství a chodit pokorně se svým Bohem. Toto jsou směrnice, dané Bohem spravedlnosti v této věci. TM 281.1
Znovu zdůrazňuji, aby byla pěstována živá víra v Boha. Jsou také takoví, kteří se domnívají, že slouží Bohu a zatím jsou pevně spoutáni nevěrou a věrolomností. Těm se zají křivolaké stezky, stezkami přímými. Svým životem neustále znesvěcují pravdu Boží, zkažené zásady prolínají jejich počínání a kamkoliv se obrátí, tak rozsévají símě zla. Místo aby přiváděli druhé ke Kristu, vyvolává jejich vliv dotazy a pochyby. Matou duše v pravdě hloubáním o teorii, odvádějící je od pravdy. Pomáhají kouti okovy pochyb a nevěry, kritizují a obviňují a duše přesně klopýtají do zahynutí. Krev duší bude lpět na těch, kteří vyznávají, že slouží Bohu, zatím co konají dílo jeho nepřítele. TM 281.2
Jakými máme být?
Jakými lidmi máme být, když to vše víme? Máme vyvyšovat lidskou moudrost a ukazovat na časného, proměnlivého ducha a chybujícího člověka, jako na útočiště v době soužení? A nebo máme vlastním příkladem dokazovat svou víru spolehnutím na moc Boží, odhalovat síť falešných nauk, náboženství a filosofování, kterou rozprostřel satan, aby polapil neobezřelé a nerozvážné duše? Budeme-li takto plnit Slovo Boží, budeme světlem tomuto světu, neboť uvádíme-li Slovo Boží ve skutek, ukazujeme všem, kteří přicházejí do sféry našeho vlivu, že uctíváme a respektujeme Boha, že pracujeme pod Jeho vedením. Bůh očekává od svých služebníků, že Ho budou zjevovat světu pokorným a opatrným chozením, láskou, trpělivostí, dlouhoshovívavostí a dobrotou. TM 281.3
Bůh očekává od těch, jimž dal svou svatou důvěru, aby nesli plnou odpovědnost. Člověk je postaven do světa, aby byl zkoušen a ti, jimž byla svěřena odpovědná postavení (funkce) důvěry, se musí rozhodnout, zda chtějí vyvyšovat sebe nebo svého Stvořitele, zda chtějí užívat své moci k utiskování svých bližních, anebo k vyvyšování a oslavování Boha. TM 282.1
Zvýšena odpovědnost zavazuje. Kdo chce být věrným služebníkem, ten se musí dát cele a věrně do služby největšímu Učiteli, jakého kdy svět znal. Jeho myšlení a zásady musí být mocí Boží udržovány v čistotě. Každého dne se musí učit, jak by se stal hodným důvěry v něj kladené. Jeho mysl musí být poddána mocí Boží. Jeho charakter nesmí být poskvrněn vlivem příbuzných, přátel, nebo sousedů. Občas se musí zříci aktivního života, aby mohl rozmlouvat s Bohem a slyšet Jeho hlas, řkoucí jemu: „Upokojtež se a vězte, žeť jsem já Bůh.“ (Ž 46,11) TM 282.2
Ovoce ducha ponese ten člověk, který miluje Boha a chodí po stezkách Páně tak, jak rostou hrozny vína na živém kmeni. Kristus je jeho pevnost, jeho bašta. Kristus prožíval ve svém člověčenství Zákon Boží a tak má činit každý člověk, který se chce vírou chápat silného a mocného Boha v boji o sílu. Když uzná, že nemůže bez Krista po svém boku ničeho učinit, dá mu Bůh moudrost. Ale musí pěstovat lásku ke Kristu ve svém srdci a cvičit se v Jeho učení, neboť což nemá milovat Krista, jako Kristus miloval Boha? Což nemá ukazovat všem, s nimiž přichází do styku, že se těší Kristově přítomností více, než kdykoli před tím? Pro svou zvýšenou odpovědnost musí též mít zvětšenou známost Boha a musí zjevovat živou víru, pracující z lásky a očišťující duši. TM 282.3
Častá příčina selhání
Když je mužům svěřeno v důvěře vysoké postavení, zapomínají často udělat si čas na modlení, domnívají se, že nemají času, aby cvičili svou schopnost v odpovídání na usvědčování Ducha svatého. Ale kdyby tito mužové seděli u nohou pokorného a líbezného Ježíše, plnili by důvěřivě svou svatou povinnost, nikoli sami v sobě, ale ve svém Bohu. Přinášeli by Bohu oběť ušlechtilého života, který zná sebezapření a dovede nésti svůj kříž. Ježíš by byl nastolen v jejich srdci a dával by jim tělesnou, duchovní i mravní sílu, aby Ho hlásali. TM 283.1
Bůh touží pracovat skrze ty, kterým dal schopnosti pro veliké věci. Touží po tom, aby Ho ti, kteří zaujímají odpovědná místa, představovali světu. Přeje si, aby byl Kristus uznáván za největšího Učitele, jakého kdy svět měl, aby tak svítili skrze Něj, jako světlo světa. „Kteříž pak koli přijali jej, dal jim moc syny Božími býti, těm, kteříž věří ve jméno jeho.“ (J 1,12) Ale aby se tak mohlo stát, Bůh požaduje, aby každá duchovní i tělesná schopnost byla Jemu obětována, jako posvěcená oběť. TM 283.2
Avšak jakmile jsou někteří mužové dosazeni v důvěře do svatých postavení, mají se za velké muže. A když chovají takové myšlenky, končí tím přání po božském osvícení, které jedině může učinit muže velkými. Takoví lidé utlumují v sobě každou možnost pravé velikosti, poněvadž nechtějí být osvíceni Sluncem Spravedlnosti. TM 284.1
Ale lidé nemohou potlačit světlo života i když pevně zavírají oči, aby je neviděli. Slunce Spravedlnosti nesvítí o nic méně, i když se ubohé bláhové bytosti obklopují temnotou, kterou si samy vytvořily. TM 284.2
Zvláštní nebezpečí mužů, postavených na odpovědných místech
Lidé, kteří zavírají oči před božským světlem, jsou nevědomí a politováníhodní, neznalí jak Písem, tak i moci Boží. Působení Ducha svatého jim není příjemné a připisují je fanatismu. Bouří se proti světlu a činí tak, aby je uhasili, neboť nazývají temnotu světlem a světlo temnotou. Stěžují si, že učení Kristovo vyvolává nepřístojné vzrušení a fanatismus, který zničí a zkazí všechny, kdo je přijímají za pravé životní povinnosti. TM 284.3
Ti, kteří mají takové přesvědčení a mluví o něm, nevědí, o čem mluví. Libují si v lásce k temnotě. A tak je dlouho věc Boží ohrožená, jak dlouho jsou tyto duše bez Krista udržovány v odpovědných postaveních. Jsou v nebezpečí, že se tak pevně spoutají s temným vůdcem vší vzpoury, že nikdy neuzří světla a čím déle takto drženi, tím beznadějnější je jejich možnost přijmout Krista, nebo poznání pravého Boha. Činí nejistým všechno duchovní a postupující (progresivní) v pravdě. Pod vlivem svého vůdce, stávají se stále rozhodnějšími pracovníky proti Kristu. Ale přes všechny dobré i špatné zprávy, přes odpor nástrojů satanových svítí Slunce Spravedlnosti klidně dále, pátrá po zlu, potlačuje hřích a obživuje ducha pokorných a zkroušených. „Pane, ke komu půjdeme? Slova věčného života máš.“ (J 6,68) TM 284.4
Denní křesťanská zkušenost bezpodmínečně nutnou
Zřejmost pravé ceny a hodnoty mužů v odpovědných postaveních pochází z toho, že mají denní zkušenost křesťana ve věcech Božích. Nalézají hudbu ve slovech, promluvených Kristem: „Když pak přijde ten Učitel, kteréhož já pošlu vám od Otce, Duch pravdy, kterýž od Otce pochází, tenť svědectví vydávati bude o mně. Ano i vy svědectví vydávati budete, nebo od počátku se mou jste.“ (J 16,26-27) Přijmou-li lidé působení a pomoc Ducha svatého – nejbohatší dar, který Bůh může věnovat – budou se moci sdílet o požehnání se všemi, kteří jsou s nimi ve spojení. TM 285.1
Ale Bůh se nemůže zjevit v některých lidech, kterým je svěřena odpovědnost. Nemůže si z nich učinit potrubí, kterým by mohla proudit jeho milost, milosrdenství a láska, neboť uvalují pohanění na Jeho dobrotu projevováním panovačného ducha vůči těm, na které pohlížejí jako na duše v bludu, potřebující pokárání a zastiňující Kristovu lásku a milosrdenství vlastními neposvěcenými vášněmi. Nepříteli všeho dobrého je dovoleno vládnout v jejich srdcích a jejich život ukazuje jeho vlastnosti. Rádi by, aby je vedlo Slovo Boží, ale jejich činy říkají: Nepřejeme si tvé cesty, ale svou vlastní. TM 285.2
O těch, kteří sledují takový způsob života, svými slovy, skutky a svým duchem, bude to zaznamenáno v knihách nebeských toho, o jehož získání nedbají. Bůh je neocení tak, jak oni cení sama sebe. Zneužívají příležitosti, na zkoušku jim poskytnutou a vážně zanedbávají veliké výsady jim propůjčené. Ačkoliv ničeho nenalézají ve Slově Božím, co by omlouvalo, nebo ospravedlňovalo jejich počínání, nebo podpíralo a připouštělo jejich mínění, přesto setrvávají na své vlastní cestě. V onom dni, kdy na všechny přijde soud, bude nad nimi vyřčen ortel: „Zvážen jsi na váze a nalezen jsi lehký.“ (Da 5,27) TM 286.1
Správcovství lidí
Bůh může svěřit lidem peníze a majetek, ale právě pro tyto peníze a tento majetek nemohou se lidé povznášet vzhůru. Vše, co mají, je jim pouze svěřeno. Je jim to zapůjčeno Bohem, aby mohli tříbit svůj charakter podle Jeho charakteru. Jsou zkoušení. Bůh chce vidět, zda se ukáží hodnými věčného bohatství. Užívají majetku svého Pána k tomu, aby se povýšili nad své bližní, neukazují se hodnými místa v království Božím. Ve velkém dnu zúčtování uslyší tato slova: „Poněvadž tedy v mamoně nepravé věrní jste nebyli, spravedlivé do vám svěří? A když jste v cizím věrni nebyli, což vašeho jest, kdo vám dá?“ (L 16,11-12) TM 286.2
Ale jestliže šafáři Boží pohlížejí na své poklady jako na dary a snaží se projevovat soucit, zájem a lásku ke svým bližním, jsou v souladu s charakterem Božím, který dal svého jednorozeného Syna na smrt pro jejich spasení. Cení-li si duší lidských podle ceny zaplacení za jejich vykoupení, nebudou prosazovat vlastní pohnutky, ale budou zjevovat vlastnosti Ducha Božího a Boží vůle a stanou se tak potůčky, jimiž bude moci prýštit lidstvu velkodušné, milující cítění našeho Boha. TM 286.3
Služba (funkce) neštěstí a protivenství
Pán dopustil, aby přišlo na lidi neštěstí, aby na ně doléhala chudoba, protivenství, aby byli zkoušení, aby takto si mohl ověřit ty, které postavil do příznivějších okolností. A když se ukáži věrnými ti, kterým svěřil své statky, prohlašuje je za hodné kráčet s ním v bílém, aby se stali králi a kněžími před Bohem. „Kdo jest věrný v mále, i ve mnoze věrný jest. A kdož v mále jest nepravý, i ve mnozeť nepravý jest.“ (L 16,10) TM 287.1
„Protož složíce všelikou zlost a všelikou lest a pokrytectví a závist i všechna utrhání, jakožto nyní zrozená nemluvňátka, mléka beze lsti, Božího slova žádostiví buďte, abyste jím rostli, jestliže však okusili jste, kterak dobrotivý jest Pán. Ke kterémuž přistupujíce, ke kameni živému, od lidí zajisté odvrženému, ale od Boha vyvolenému a drahému. I vy, jako kamení živé, vzdělávejte se v dům duchovní, kněžstvo svaté, k obětování duchovních obětí, vzácných Bohu skrze Jezukrista. A protož praví Písmo: „Aj, zakládámť na Sionu kámen úhelný, vybraný, drahý, v kterýž kdokoli věří, nikoli nebude zahanben. Vám tedy věřícím jest poctivost, ale nepovolným kámen, kterýž zavrhli stavitelé, tenť učiněn v hlavu úhelní a kámen úrazu a skála pohoršení. Těm, kteříž se urážejí na slovu, nepovolní jsouce, k čemuž i odložení jsou. Ale vy jste rod vyvolený, královské kněžstvo, národ svatý, lid dobytý, abyste zvěstovali ctnosti toho, kterýž vás povolal ze tmy v předivné světlo své.“ (1 Pt 2,1-9) TM 287.2
Postavení nemá posvěcující moci
Jsou přijatelné duchovní oběti přinášené Bohu, když mužové ve velmi odpovědných postaveních sebe oslavují a tak zneuctívají Boha? To se stalo a Bůh pohlíží s nevolí na jejich počínání. Místo, aby rostli v Kristu, své živé hlavě a zjevovali jeho božské vlastnosti světu, rostou do země. Jejich „já“ je považováno za velmi důležité a tak sobectví se přidalo k jejich dílu. Není vidět oddanost Bohu, duchovní život v Ježíši Kristu není rozvinut. TM 288.1
Bůh nemůže dát svou moudrost lidem, kteří považují své postavení za dostačující omluvu, aby se mohli odvrátit od Biblických zásad k svému vlastnímu časnému soudu, jako by jim postavení v díle Páně dávalo volnost hovoru a moc přecházeti resoluce a vymýšleti plány a metody, které nejsou v souhlase s vůlí Boží. Takoví lidé musí poznati, že vysoké postavení nemá moci, aby posvětilo jejich srdce. Bůh jim dovoluje, aby zastávali tato postavení, aby je mohl zkoušet, zda zjeví Boží charakter, nebo charakter slabého, časného člověka, který se nikdy zcela nepodřídil Boží disciplině. Postavení nemá moci, aby rozvíjelo charakter člověka. Záleží tedy zcela na člověku, aby dokázal, zda chce pracovat sám, což znamená, že bude zpracovávat satan, anebo chce-li být zpracováván Duchem Božím. TM 288.2
„Vám tedy věřícím jest poctivost, ale nepovolným kámen, kterýž zavrhli stavitelé, tenť jest učiněn v hlavu úhelní a kámen úrazu a skála pohoršení.“ (1 Pt 2,7) Učinili jsme všichni Krista svou spravedlností? Je postaven jako ctěný pamětní kámen úhelný? Jsou jeho lekce pokory oblíbené a řídíme se podle nich? Uskutečňujeme jeho lekce milosrdenství, spravedlnosti a lásky Boží ve svém životě? TM 288.3
Bůh pramenem síly
Ach, jakou slabost ukazují lidé, kteří se oddělují od Pramene moudrosti a moci! Nejsou lidé oslavováni? Není lidské cítění a nedokonalé rysy charakteru velmi hodnoceny, zatím co Kristus a jeho spravedlnost jsou odmítány? Což nevpravili lidé sobectví do všeho, čehokoli se dotkli a nezjevují je vytrvale a rozhodně ve svém počínání? Nepřijali s pohrdáním poselství od Boha? Nezacházeli s prostředky, které jim nepatřily, jakoby měli právo nakládat s nimi dle své libosti? A když bylo těchto prostředků použito, aby byla otevřena nová pole, nepočínali si tak, jako by to pocházelo z jejich osobního majetku a nečiní si nároky na úctu a uznání za takové nesprávné věnování? Nebylo použito peněz, přinesených jako oběť Bohu na výstavbu rozlehlých budov v Battle Creeku, aby byl charakter dán dílu, jak se praví, ale ve skutečnosti proto, aby byla dána příležitost lidem ukázat svého ducha a schopnost řídit tyto rozlehlé obchodní domy? TM 289.1
„Ale vy jste rod vyvolený, královské kněžstvo, národ svatý, lid dobytý, abyste zvěstovali ctnosti toho, kterýž vás povolal ze tmy v předivné světlo své. Kteříž jste někdy ani lidem nebyli, nyní pak jste lid Boží, kteříž jste někdy byli nedošli milosrdenství, nyní pak jste došli milosrdenství. Nejmilejší, prosímť vás, abyste jako příchozí a pohostinní zdržovali se od tělesných žádostí, kteréž rytěřují proti duši. Obcování své mezi pohany majíce dobré, aby místo toho, kdež utrhují vám jako zločincům, dobré skutky vaše spatřujíce, velebili Boha v den navštívení.“ (1 Pt 2,9-12) TM 289.2
Zlo sobecké služby
Jak pohlížejí lidé na dílo Boží, když mají pocit, že je jim dovoleno být neposlušnými, nevděčnými, nesvatými, zatracujícími a hrubými, když raději slouží sami sobě, než svému Pánu? Někteří sice doufají se svatou důvěrou, ale přesto tvoří si vlastní úděl svým duchem a charakterem, který zjevují. Zda však kdy na to pomyslí, jak budou jejich skutky vypadat u soudu? Kdyby byla důležitá pravda pro tuto dobu trvalou zásadou v duších těch, kteří slouží v díle Páně, jak vážně by bojovali, aby získali dokonalost charakteru, aby mohli obklopit duše všech, s nimiž přicházejí do styku, životodárným a svatým ovzduším, které by přivedlo k novému životu srdce pokorných a zkoušených! TM 290.1
Je zákonem Božím, že každý, kdo uvěří pravdě tak, jaká je v Ježíši Kristu, bude ji hlásat. Individuální myšlení a přesvědčení bude ji hlásat uplatnění. Každý, kdo by nacházel zalíbení v nevěře a kritizování, každý, kdo se cítí schopen posuzovat dílo Ducha svatého, bude šířit toho ducha, jakým je oživován. Je to již povahou nevěry, nevěrnosti a odporování milosti Boží, že se sama dá pocítit a slyšet. Rozum ovlivněný těmito zásadami vždy bojuje, aby si udělal místo pro sebe a získal přívržence. Všichni, kteří kráčejí po boku odpadlíka, jsou proniknuti jeho duchem, aby sdíleli s druhými své myšlení a výsledek vlastních bádaní a cítění, které je pudilo k jednání, neboť není snadnou záležitostí potlačovat zásady, na jejichž základě jednáno. TM 290.2
Někteří, o nichž se domníváme, že jsou srdcem i duší oddáni Bohu, jednají proti Němu a Jeho dílu. Jiní jim důvěřují, ale zklamání je přikrývá jako rouška. Jejich mysl je ovládána neutuchající, nezkrotnou energií a žádostivostí odhalit je a vlastním jednostranně vyjádřeným míněním uvalují na pravdu pochybování a nevěru. Někteří nesouhlasí se Svědectvími, poněvadž mužové ve vysokých postaveních se vyjádřili, že s nimi nesouhlasí, neboť Svědectví neodpovídají jejich názorům, ale naopak, tato kárají každou stopu sobectví. TM 291.1
Zlo neposvěcené konsolidace
Vše, co bylo plánováno pro konsolidaci, ukazuje, že se lidé snaží uchvátit žezlo moci a ovládat lidského ducha. Ale Bůh s nimi v jejich plánech nespolupracuje a hlas, který nyní mají ve věci Boží, není hlasem Božím. Ukázali se zcela nehodnými místa jako moudří šafáři, neboť používají své síly k tomu, aby odvrátili lidi od jejich práva, jen aby tím sami vyzískali. Někdy se sice projeví zdánlivá velkodušnost, ale Bůh zná jejich pohnutky a nepřijme jejich oběti, dokud se nebudou káti a nebudou svědomitými činiteli Jeho Slova.
Nutnost Božské jednoty
Je zapotřebí velké jednoty v díle a věci Boží, ale po dlouhou dobu vyvolávají různé vlivy nespokojenost a odpor, a mužové, kteří mají v rukou moc, málo toho dbají. Říkají sami sobě až bude konsolidace dokonána, pak jim již ukážeme, kdo je zde pánem. Pak uvedeme věc do pořádku. Ale nikdy to nebudou moci vykonat. TM 291.2
Musíme si být vědomí jako jedinci i jako členové církve Boží, zvláštního díla, které nám bylo svěřeno. Pavel píše Timoteovi: „Budiž sebe pilen i učení a trvej, nebo to čině, i samého sebe spasíš, i ty, kteříž tebe poslouchají.“ (1 Tm 4,16) Máme před sebou velmi důležité dílo. Opětovně píše Pavel: „Mně nejmenšímu ze všech svatých dána jest milost ta, abych mezi pohany zvěstoval ta nestihlá bohatství Kristova. A vysvětlil všechněm, jaké by bylo obcování tajemství skrytého od věků v Bohu, kterýž všecko stvořil skrze Ježíše Krista. Aby nyní oznámena byla knížactvu a mocen na nebesích skrze církev různá (rozličná) moudrost Boží. Podle předuložení věčného, kteréž uložil v Kristu Ježíši, Pánu našem.“ (Ef 3,8-11) TM 292.1
„Tebe pak, synu člověčí, tebe jsem strážným ustanovil nad domem Izraelským, abys slyšel z úst mých slovo, napomínal jich ode mne. Když bych já řekl bezbožnému: Bezbožníče, smrtí umřeš a neřekl bys, vystříhaje bezbožného od cesty jeho, ten bezbožný pro nepravost svou umře, ale krev jeho z ruky tvé vyhledávati budu. Pakli bys ty vystříhal bezbožného od cesty jeho, tak aby se od ní odvrátil, avšak neodvrátil by se od cesty své, onť pro nepravost svou umře, ale ty duši svou vysvobodíš.“ „Jestliže dím spravedlivému: Jistě živ budeš a on doufaje v spravedlnost svou, činil by nepravost, žádná spravedlnost jeho nepřijde na paměť, ale pro tu nepravost svou, kterouž činil, umře. Zase řeknu-li bezbožnému: Smrti umřeš, avšak odvrátí-li se od hříchu svého a činiti bude soud a spravedlnost, což v zástavě jest, navrátí-li bezbožný, což vydřel, nahradí-li, v ustanoveních života bude-li choditi, nečině nepravosti, jistě že bude živ, neumře. Žádní hříchové jeho, jimiž hřešil, nebudou mu vzpomínáni, soud a spravedlnost činil, jistě že bude živ. A vždy říkají synové lidu tvého: Není pravá cesta Páně, ježto jejich cesta není pravá. Když by se odvrátil bezbožný od nezbožnosti své a činil by soud a spravedlnost, podle těch věcí živ bude. A přece říkáte: Není pravá cesta Páně. Každého z vás podle cest jeho souditi budu, ó dome Izraelský.“ (Ez 33,7-9.13-20) TM 292.2
Přednost díla záchrany duší
Záchrana lidských duší je nekonečně vysoko nad každým dílem na našem světě. Kdo se dostane pod vliv pravdy a skrze víru se stává účastníkem Kristovy lásky, je již toto ve skutečnosti poslání na světě. Má se stát spolupracovníkem Kristovým, má hlásat pravdu tak, jak je v Kristu Ježíši. A když mužové v kterémkoliv odvětví díla Božího hledí dostat myšlení i schopnosti lidských nástrojů našeho Pána pod svou moc, převzali do svých rukou pravomoc nad svými bližními, kterou nemohou udržeti bez nespravedlnosti a hříchu. Pán neustanovil žádného člověka soudcem, ani pérem, ani hlasem dělníků Božích. TM 293.1
Existují mužové, jejichž charakter a život svědčí o tom, že jsou falešnými proroky a svůdci. Toho nesmí slyšet, ani trpět. Ale ti, jichž Bůh používá, jsou pod jeho vedením a on ustanovil lid s lidským krátkozrakým soudem, aby kritizovali a odsuzovali a zavrhovali dílo jen proto, poněvadž každá myšlenka uplatňována v díle nesouhlasí s tím, co oni sami mají za pravdu. TM 294.1
Omylnost lidského soudu
Lidé se mohou stát právě takovými, jako byli farizeové – lstivými, prohnanými, aby odsoudili největšího Učitele, jakého kdy svět měl. Kristus podal jasné důkazy, že je poslán Bohem, avšak židovští zákoníci sami se uchopili práce, ku které je nepřítel ponoukal a obvinili Toho, kdo je Tvůrcem Soboty, že je jejím rušitelem. Ó, bláhovostí a slabosti lidské! TM 294.2
A dnes někteří lidé dělají totéž. Ve svých poradách se odvažují pronášet soud nad dílem Božím, neboť se dobře pocvičili v tom, co Pán nikdy od nich nepožadoval. Udělali by lépe, kdyby pokořili svá vlastní srdce před Bohem a dali ruce pryč od archy Boží, nemá-li je stihnout hněv Boží, neboť mluvil-li kdy Bůh skrze mne, dosvědčuji, že kritizovali a vynášeli nezdravé soudy a já vím, že to není správné. Jsou pouze lidé smrtelní a jsouce sami v temnotách, domnívají se, že druzí bloudí. TM 294.3
Ale ti lidé, kteří si dovolují soudit druhé, by měli mít širší rozhled a říci si: Dejme tomu, že názory druhých nesouhlasí s našimi myšlenkami, máme je snad proto prohlásit za kacíře? Máme snad my neinspirováni lidé vzít na sebe odpovědnost za pranýřování výrokem: Toto se nesmí objevit v tisku? TM 294.4
Jestliže dosud setrvávají na svých vlastních názorech, shledají brzy, že je Bůh nebude v jejich počínání podpírat. Zastávají snad stanovisko, že vše, co podporují (prosazují) je neomylné? Že není ani stínu bludu, nebo chyby v tom, co oni předpokládají? Nemohou se jiní lidé, kteří podávají právě tolik důkazů, že jsou vedení a vyučování Bohem, uchopit některého výrazu v jejich díle, které nemohou srovnat ve všech podrobnostech se svým názorem a přikázat jim, aby jej vynechali? TM 295.1
Nejsou naše minulé zkušenosti v těchto věcech dostačující? Naučíme se vůbec kdy těm lekcím, které se máme na přání Boží naučit? Uvědomíme si kdy, že nám není dáno ovládat svědomí lidí? Máte-li zvolené výbory pro dílo konané po léta v Battle Creeku, rozpusťte je a pamatujte si, že nekonečný Bůh nedal mužům žádná taková postavení, jaká zastávali v Minneapolis a jaká zaujímali od té doby. TM 295.2
Nebuďme svědomím svým bližním
Cítím hluboce v této věci s muži, kteří jsou svědomím svým bližním. Jděte s cesty a nechte Boha, aby nám zpracovával vlastní nástroje. Někteří konají takové dílo, že je Bůh bude volat k zodpovědnosti. Otáže se jich: Kdo to požadoval z vašich rukou? TM 295.3
Není mi dáno na vůli, abych vložila své psaní do rukou mužů, kteří cítí, že by měli hlídat své bratry. Bratři postaveni v důvěře, neuvědomíte si vlastní nedokonalost a neoblečete se vy sami v plnou výzbroj spravedlnosti? Nechcete být právě tak bdělými a kritickými k vlastnímu duchu, temperamentu a slovům, jako jste ke druhým, nemá-li být Bůh zneuctěn a pravda postavena do špatného světla? Učiníte-li tak, velmi se zdokonalí bystrost vašeho ducha. Pravda, živé Slovo bude jako oheň ve vašich kostech, vyzařující jasně a zřetelně a představující světu Krista. „Tak svěť světlo vaše před lidmi, ať vidí skutky vaše dobré a slaví Otce vašeho, kterýž jest v nebesích.“ (Mt 5,16) TM 295.4
Či nemohl vidět nikdo z těch, kteří se učinili hlídači, tendenci získat postavení v úmyslu, aby nabyli vše ovládající mocí? Kde byl jejich jasný duchovní bystrozrak? Proč mohli rozeznat třísku v oku bratrově, zatím co měli břevno ve vlastním oku? Ach, potřeboval-li kdy na zemi nějaký chrám očištění, pak je nyní potřebují ústavy v Battle Creeku. Nechcete-li hledat Boha co nejpokorněji, abyste mohli hlásat Laodicejské poselství jasnou zřetelnou řečí? Kde jsou strážní Boží, kteří by viděli nebezpečí a dali varování? Buďte ujištění, že mají z úst lidských zaznít poselství z inspirace Ducha svatého. „Volej vším hrdlem… oznam lidu mému převrácenost jejich a domu Jákobovu hříchy jejich. Jakkoli každého dne mne hledají… Jako by byli národ, kterýž spravedlnost činí a soudu Boha svého neopouští.“ (Iz 58,1-2) TM 296.1
My jsme bojovníci Kristovi. On je vůdce, (hlava) našeho spasení a my jsme pod jeho vedením a vládou. Musíme nosit jeho výzbroj, musíme se řadit jen pod Jeho korouhev. Nesmíme podceňovat bratry vojíny, ale své nepřátele, abychom mohli vybudovat království Kristovo. Jsme spolupracovníky Božími. Musíme na se vzíti celou výzbroj Boží a pracovat pod zorným úhlem nebeského Vesmíru. Nechť každý člověk koná svou povinnost, jak mu bylo Bohem určeno. TM 296.2
*****
Potřeba Božího vedení 
(Special Testimonies, Series A 6:56-60 [1896].)
Christiania, Norsko,
1. října 1885
Drahý bratře ___,
litovala jsem více, než mohu vyjádřit, když jsem se dověděla, že na tvůj popud bratři ___ a ___ pomýšleli na omezení díla na stanovém shromáždění v ___. Neměl jsi jim přece práva radit, aby konali špatnou věc a neměl jsi jim svěřovat do rukou dílo, které nebyli schopni moudře provádět. Buď zdrženlivý v omezování pokračujícího díla v kterémkoliv místě. Bylo všude velmi málo vykonáno a určitě není správné, abychom ještě omezovali práci v misijních polích. TM 297.1
Když jsem pečlivě a na modlitbách prostudovala celou záležitost, napsala jsem vše tak, jak jsem to měla ve svých cestovních poznámkách. Přála jsem si zanechat celou záležitost v takové formě, abych nevzala odvahu pracovníkům v ___, abych nebrzdila jejich snahu něco vykonat, ačkoliv jsem si přála varovat, aby se ve svých plánech nedopouštěli extrémů. Dělníci pracovali dobře a bylo povinností je povzbuzovat a napomínat, aby pokračovali ve své práci. V ___ jsou lidé, kteří jim měli pomáhat potřebnými dary pro věc Boží. Budou muset mnoho věnovat na dílo, než porostou v milosti a známosti pravdy. TM 297.2
Ty a tvoji spolupracovníci jste měli pohlížet na tuto záležitost z jiného hlediska, než jste dělali. Měli jste dílo důkladně prozkoumat a tázat se sami sebe, za je 5 000 dolarů příliš velkým dluhem pro důležité dílo, do kterého byli tito pracovníci zapojeni. Měli jste použít svého vlivu takovým způsobem, aby lid viděl důležitost díla a uvědomil si, že je jejich povinností, aby se v obtížné situaci vzchopil. Měli jsme se zachovat tak, jak jsem napsala ve svých cestovních poznámkách. Ale jestliže se bratři domnívají mít právo brzdit dílo, když nevědí odkud vzít peníze k jeho vydržování, pak se dílo omezí nejen v ___ a ___, ale v každém jiném státě Unie. Když jdou naši pracovníci na některém místě kupředu, nestavte jim v cestě závory a neříkejte: Tak daleko smíš jíti a ne dále! Jsem smutná, že jste zavřeli školu v ___. Vidím, že bratři, kteří byli vysláni, aby dohlíželi na toto podnikání, neučinili opatření, aby šířili dílo ucházením se o dary lidí, kteří mohli dát. Máme v radě bohaté lidi, kteří naříkali na dluhy, do kterých jsme upadli a jejich morální povinností bylo podporovat tyto pracovníky. Zatím co se dostalo pracovníkům výtek a byla jim brána odvaha, byli ponecháni majetní v domnění, že mají dokonalé právo zkoumat každý podnik, vyžadující peníze. TM 297.3
Když si osobní dohled nad podrobnostmi odporuje
Bůh od vás nepožaduje takové vystupování, aby se pracovníci v ___ nebo kdekoliv jinde necítili volnými jednat, dokud se nemohou s tebou poradit a dotázat se tě na tvůj úsudek o věci dříve, než ji podniknou. Nemohu schvalovat myšlenku, že bys musel míti osobní dohled nad všemi podrobnostmi díla. Kdybych tak činila, mělo by to za následek, že by se žádný pracovník neodvážil v ničem projevit vlastní úsudek. Pracovníci by byli odkázáni na mozek a úsudek jednoho člověka a výsledek toho by byl, že by se stali lidmi pro svou nečinnost neužitečnými. Máme nyní příliš mnoho takových, kteří patří do této třídy lidí a oni se nezmohou na nic. Píši to proto, že tuto věc těžce nesu. Neděláme ani polovinu toho, co bychom měli. TM 298.1
Je pravdou, že škola v ___ musí být vydržována, ale nám nesmí bránit, abychom nevydržovali druhé školy. Měli bychom mít elementární základy školy v různých místech, které by připravovaly mládež pro naše vyšší školy. Tobě se snad zdá být moudrým zavíti školy v ___, ale já v tom moudrost nevidím. Uzavření této školy vyvolá nedůvěru ke všemu, co lid podniká a vezme jim odvahu k dalšímu podnikání. Nevidím, že bys byl tím krokem něčeho získal a také nepociťuji, že by to bylo v souladu s Božím příkazem. Vyvolá to jen nevůli a pohanění, nejen pro ty, kteří bědovali nad dluhem, ale též pro pracovníky. Majetní lidé, kteří mohli tomuto podnikání pomoci, budou volněji dýchat. Tito bohatí lidé budou povzbuzeni, nikoli, aby pro věc Boží vykonali více než dosud, nýbrž ještě méně. Budou se cítit oprávněnými bědovat nad vším, co vyžaduje vydávání prostředků. TM 299.1
Dílo neohraničené radou Boží
Ach, kéž by tě Bůh vedl. Neměl bys se dát strhnout k jednání jen na pouhé zprávy z doslechu a ty tak často činíš. Nikdy nezpomaluj a neomezuj dílo, dokud jasně nepoznáváš, že tě k tomu vede Bůh a Duch Boží. Náš lid koná misijní práci v cizině, ale my máme též domácí misie, které potřebují právě tak jeho pomoc, jako misie cizí. Měli bychom usilovat o to, abychom ukázali našemu lidu potřeby věci Boží a vyložit jim nutnost používat prostředků, které jim Bůh svěřil pro šíření díla našeho Mistra, jak doma, tak i za hranicemi. Nebude-li probuzen smysl pro povinnost u těch, kteří mohou pomoci v ___, neuznají potřeby díla Božího, až bude slyšet hlasité volání třetího anděla. Místo, aby přišli a pomáhali Pánu, až bude světlo postupovat, aby osvítilo zemi, budou se chtít spojit s jeho dílem tak, aby uspokojili (ukryli) své nízké smýšlení. Dovol, abych ti řekla, že Pán v tomto posledním díle pracovat bude způsobem zcela neobvyklým, protichůdným jakémukoliv lidskému plánování. Budou mezi námi takoví, kteří si budou stále přát kontrolovat dílo Boží, předpisovat dokonce i kroky, které by se měly podniknout, až bude dílo pokračovat pod vedením anděla, který se připojí k třetímu andělu v poselství, které má být dáno světu. Bůh použije cest a prostředků, z kterých bude zřejmé, že On bere otěže do vlastních rukou. Pracovníci budou udiveni prostými prostředky, kterých použije, aby provedl a ukončil své dílo spravedlnosti. Ti, kteří jsou počítání za dobré pracovníky, budou se muset přimknout blíže k Bohu, budou potřebovat Božího doteku, budou muset pít hlouběji a bez ustání ze studně živé vody, aby mohli rozeznávat dílo Boží v každém bodu. Pracovníci se mohou dopustit chyb, ale ty jim máš dát příležitost, aby své úmysly napravili, mám jim dát možnost, aby se naučili opatrností tím, že ponecháš dílo v jejich rukou. TM 299.2
Používání osobního soudu
(Special Testimonies, Series A 6:61-65 [1896].)
Orebro, Švédsko,
28. října 1885
Milí bratři ___ a ___,
prosím Pána, aby byl velikou mocí s vámi po dobu nastávající konference. Někteří, které byste chtěli mít přítomné, budou snad nepřítomní, ale Ježíš je vaším pomocníkem. Upřímně doufám a modlím se, aby ti, kteří jsou odpovědní v Michiganu, Nové Anglii, Ohiu, Indianě a v jiných státech, získali širší rozhled díla, než měli dosud. Doufám, že Michigan udělá krok kupředu. S politováním konstatuji skutečnost, že je tam takový nedostatek velkodušnosti a prozíravosti. Pracovníci by měli být vychováni a cvičeni pro pracovní pole. Potřebujeme všude misionáře. Potřebujeme muže a ženy, kteří by se bez výhrad věnovali dílu Božímu, přivádějíce mnohé syny a dcery k Bohu. TM 301.1
Nutnost osobního úsudku
Bylo mi ukázáno, že se mají osoby v odpovědném postavení vyvarovat jedné věci, protože to škodí věci Boží. Muži v takových postaveních nemají vládnout nad Božím dědictvím a poručníkovat všechno kolem sebe. Příliš mnoho lidí si určilo (předepsalo) linii a nyní si přejí, aby ji druzí dodržovali v díle. Pracovníci se ji snaží ve slepé víře zachovat, aniž se řídí vlastním úsudkem ve věcech, které jsou v jejich rukou. Když nejsou přítomni jmenovaní vedoucí, stejně plní i za jejich nepřítomnosti jejich vedení. Ale ve jménu Ježíše Krista vás snažně prosím, abyste v tom ustali. Dejte lidem možnost užívat vlastního úsudku. Mužové, kteří se dají vést druhými a svolují, aby tito za ně mysleli, jsou nezpůsobilí, mužové jsou v této věci nedbalí a mdlí. Bůh nedal žádným vybraným jedincům všechen mozek světa. TM 301.2
Mužové na čestných postaveních mají uznávat, že i druzí mají jistý rozum, jistou schopnost úsudku a bystrozraku a mají proto na ně pohlížet jako na schopné konat dílo jim svěřené. Naši vedoucí bratři se dopustili velké chyby, že vytyčili všechny směry, kterými se mají pracovníci dát a to mělo za následek chyby, nedostatek ducha starostlivosti a péče u pracovníků, poněvadž se spoléhali na druhé, že za ně vše naplánují. Pracovníci si pak sami nedělali žádné starosti z osobní odpovědnosti. Kdyby mužové, kteří takto na sebe strhli odpovědnost, vystoupili z našich řad, nebo zemřeli, jaký stav věcí by byl nalezen v našich institucích? TM 302.1
Vedoucí mužové by měli vložit odpovědnost na druhé a dolit jim, aby plánovali, vymýšleli a prováděli, aby tak získali zkušenosti. Poraď jim, je-li toho zapotřebí, ale nebe jim dílo proto, že si myslíš, že bratři dělali chyby. Kéž by se Bůh smiloval nad svou věcí, aby byly myšlenky a plány jednoho člověka bez pochyb plněny. Bůh by tím nebyl oslaven, kdyby zůstával takovýto stav věcí. Všichni naši pracovníci musí mít dostatečnou volnost, aby se mohli řídit vlastním úsudkem a rozhledem. Bůh dal člověku schopnosti a přeje si, aby jich užíval. Dal mu rozum a chce, aby se stal myslitelem a uskutečňoval vlastní myšlenky a plánování a ne, aby nechal druhé myslet za sebe a byl na nich závislý. TM 302.2
Myslím, že jsem vám již tuto záležitost mnohokrát vykládala, ale nevidím změny ve vašem jednání. Potřebujeme, aby každý odpovědný člověk předával odpovědnost také druhým. Dejte druhým dílo, které bude vyžadovat, aby sami plánovali a usuzovali. Nevychovávejte je tak, aby spoléhali na váš úsudek. Mladí lidé musí být spoléhali na váš úsudek. Mladí lidé musí být cvičení, aby se stali mysliteli. Bratři, nedomýšlejte se ani na okamžik, že je váš způsob dokonalý a že ti, kteří jsou s vámi ve spojení, musí být vašimi stíny, že musí jako ozvěna opakovat vaše slova, vaše myšlenky a že musí provádět vaše plány. TM 302.3
Následky neustálého následování druhých
Jsou mužové, kteří by dnes mohli být plni námětů, kteří by mohli být moudrými muži, na které by mohlo být spolehnutí, ale kteří nejsou takovými, poněvadž byli vychováni, aby plnili plány jiného člověka. Dovolovali druhým, aby jim přesně předpisovali, co mají dělat a jejich moudrost zakrněla. Jejich rozum je omezen a nemohou chápat potřeby díla. Jsou to prostě stroje, které musí být uváděny v pohyb myšlenkou jiného člověka. Nuže, myslete si, že tito mužové, kteří uvádějí ve skutek vaše nápady, jsou jedinými, kterým může být důvěřováno. Často si myslíte, že jsou jedinými, na které se můžete spolehnout, protože plní do písmene vaši vůli. Když někdo měl svůj vlastní úsudek a neztotožňoval se s vámi, rozešli jste se s ním, jako s někým, komu nemůže být důvěřováno. Dejte ruce pryč od díla a nedržte je pevně ve své moci. Vy nejste jedinými muži, kterých chce Bůh použít. Dejte Pánu možnost, aby mohl používat lidského rozumu. Mnoho ztrácíme svým omezeným myšlením a plány. Nestůjte v cestě pokroku díla, ale nechte Pána pracovat, , skrze koho On sám chce. Vychovávejte a povzbuzujte mladé muže, aby mysleli a jednali, aby vynalézali a plánovali, abychom měli množství poradců. TM 303.1
Jak mě srdce bolí, když vidím předsedy konference brát na sebe břímě volby těch, o kterých se domnívají, že si je budou moci zformovat, aby s nimi pracovali v poli. Vybírají takové, kteří se s nimi nebudou rozcházet, ale budou jednat jako pouhé stroje. Žádný předseda nemá práva takto postupovat! Nechte druhé plánovat a když v něčem pochybí, nemějte jim to za důkaz, že nejsou způsobilí stát se mysliteli. Naši nejodpovědnější mužové se musí dlouho ukázněně učit, jak užívat své moudrosti, v mnoha věcech ukázat, že jejich dílo mělo být lepší. Skutečnost, že se lidé dopouštějí chyb, není ještě důvodem, proč bychom je měli za nezpůsobilé pro úřad pastýřský. Ti, kteří se domýšlejí, že jejich cesty jsou dokonalé, dělají dokonce již nyní těžké přehmaty, ale druzí nejsou proto moudřejšími. Předkládají své úspěchy tak, aby jejich omyly nebylo vidět. Buďte tedy laskaví a ohleduplní ke každému člověku, který svědomitě vstupuje do pole jako pracovník pro Pána. Naši nejodpovědnější mužové pojali některé nemoudré plány a provedli je, poněvadž se domnívali, že jsou dokonalé. Potřebovali se konsultovat (smísit) s názory jiného ducha a charakteru. Měli se spojit s jinými muži, kteří by pohlíželi na věc zcela z jiného hlediska. Tím by jim pomohli v jejich plánování… Jak je bláhové, svěřit velké poslání do rukou jednoho muže, aby je mohl formovat podle svého rozumu a podle vlastní choré obrazotvornosti. Mužové úzkoprsí, nemající bystrozraku, nejsou k tomu kvalifikováni, aby formovali dílo. Ti, kteří si přejí ovládat dílo, myslí, že to nikdo nemůže dělat dokonaleji, než oni a věc Boží nese známky jejich kazu (defektu). TM 304.1
12. Prostředky a metody
(Články v této části jsou převzaty z Special Testimonies, Series A 7:20-23 [1897].)
Věrný desátek
Cooranbong, Austrálie,
10. září 1896
Mnozí jednotliví členové výborů nedbají svých povinností, nedohlížejí, aby starší a diakoni dostali do pokladnice věrný desátek. Malachiáš doslovně uvádí, že zdar je podmíněn snášením všeho do pokladnice Boží, co jest jeho vlastnictvím. Tato zásada musí být často připomínána lidem, kteří jsou ve svých povinnostech vůči Bohu lhostejní, nedbalí a nepořádní v odevzdávání desátků, darů a obětí svému Bohu. „Loupiti-liž má člověk Boha? Avšak říkáte: V čem tě loupíme?“ táže se nevěrný správce. Odpověď zní jasně a určitě: „V desátcích a obětech. Naprosto zlořečení jste, protože mne loupíte, vy pokolení všecko. Sneste všechny desátky do obilnice, aby byla potrava v domě mém a zkuste mne nyní v tom, praví Hospodin zástupů, nezotvírám-liť vám průduchů nebeských a nevylejí-li na vás požehnání, tak že neodoláte.“ (Mal 3,8-10) Prosím, přečtěte si celou kapitolu a řekněte, zda mohou být pronesena jasnější a určitější slova, než tato zde. Jsou tak určitá, že se nikdo nemusí dopustit v této věci nějaké chyby, kdo si přeje chápat plnou svou povinnost vůči Bohu. Jestliže se lidé omlouvají a vymlouvají, proč nekonají tuto povinnost, činí tak proto, že jsou sobečtí a nemají lásku a bázeň Boží ve svých srdcích. TM 305.1
Není omluvy pro zanedbávání placení desátků
Pán vždy požadoval tuto odpověď na opatření pro šíření svého díla na světě. Nikdy nezměnil svého stanoveného plánu. Činil si nárok na vše, jako na své vlastnictví a z toho, co svěřil člověku, požaduje svůj díl: „Nebo já Hospodin, neměním se, protož vy synové Jákobivi, nevzali jste skončení… odešli jste od ustanovení mých a neostříhali jste jich. Navraťtež se ke mně a navrátím se k vám, praví Hospodin zástupů.“ (Mal 3,6,7) TM 306.1
Ti, kteří předstírají, že nechápou tohoto jasného požadavku, budou-li poslušní, obdrží tolik požehnání, kterého se jim dostane, když budou dokonce i průduchy nebeské zotvírány a požehnání bude v přemíře vylito – takoví nejsou vůči Bohu poctiví. Jejich omluva, že neznali vůli Boží, jim nic neprospěje ve velkém dni soudu. TM 306.2
Všichni mají konat svou povinnost
Sneste nyní zanedbané desátky. Nechť nový rok započne pro vás jako pro poctivé lidi ve všem jednání s Bohem. Nechť ti, kteří své desátky zadržovali, je odevzdají dříve, než po skončení roku 1896, aby měli pořádek s Bohem. Předsedové našich konferencí, konejte svou povinnost. Nemluvte svá slova, ale jasné „Takto praví Hospodin“. Starší sboru konejte svou povinnost. Pracujte dům od domu, aby stádce Boží nebylo nedbalé v této velké věci, která v sobě chová velké požehnání, nebo také velké zlořečenství. TM 306.3
Nechť všichni bojící se Boha jsou na pomoc Pánu a dokáží tak, že jsou věrnými šafáři. Pravda se musí šířit do všech končin světa. Bylo mně ukázáno, že mnozí v našich sborech loupí Boha o desátky a obětí. Bůh na nich vykoná přesně to, co prohlásil. Poslušným udělí bohaté požehnání, přestupníkům pak zlořečenství. Každý člověk, přinášející poselství pravdy našim sborům, musí varovat, vychovávat i kárat. Jakékoliv zanedbání povinností jest loupeží Boha a znamená pro přestupníka zlořečenství. TM 307.1
Před Pánem Bohem nebudou nevinnými ti, kteří nedostatečně konají dílo, které On od nich požaduje. Totiž, aby dbali o duchovní zdraví církve, plnili všechny své povinnosti a nepřipouštěli zanedbávání, které by přineslo Jeho lidu splnění hrozby zlořečenství. Zlořečenství je vyřčeno proti všem, kteří zadržují Bohu své desátky. On praví: „Loupíti-liž má člověk Boha, že vy loupíte mne: Avšak říkáte: V čem tě loupíme? V desátcích a obětech. Naprosto zlořečení jste, protože mne loupíte, vy pokolení všecko. Sneste všecky desátky do obilnice, aby byla potrava v domě mém.“ (Mal 3,8-10) TM 307.2
To není požadavek člověka, je to jedno z Božích opatření, kterým má být Jeho dílo podporováno a šířeno po celém světě. Bůh nám pomáhá činit pokání: „Navraťtež se ke mně“, praví, „a navrátím se k vám.“ Lidé, kteří si přejí konat svou povinnost, mají ji napsanou v jasných řádcích této kapitoly. Nikdo se nemůže nějak vymluvit z povinnosti placení desátků a obětí Pánu. TM 307.3
Pán nás zahrnuje svými dary. On „tak miloval svět, že Syna svého jednorozeného dal, aby každý, kdo věří v něho, nezahynul, ale měl život věčný“ (J 3,16). Každé naše požehnání přichází od Pána Ježíše. Nemáme se tedy probudit a konat svou povinnost vůči Bohu, na nějž jsme odkázáni svým životem i zdravím, na Jeho požehnání pro naše obilí i pole, náš dobytek, naše stáda a naše vinice? Máme ujištění, že opět od Něho obdržíme, dáme-li do pokladnice Boží. Zadržíme-li však naše prostředky, zadrží nám i On své požehnání a sešle zlořečenství na nevěrného. TM 307.4
Bůh pravil: „Zkuste mne nyní v tom… nezotvírám-liť vám průduchů nebeských a nevyleji-li na vás požehnání, tak že neodoláte.“ (Mal 3,10) Jak podivuhodně nám předkládá zaslíbené požehnání. Kdo se může odvážit loupiti Boha v desátcích a obětech s takovým zaslíbením! „A přimluvím pro vás tomu, což sžírá a nebude vám kaziti úrod zemských, aniž vám pochybí vinný kmen na poli, praví Hospodin zástupů. I budou vás blažiti všichni národové, praví Hospodin zástupů.“ (Mal 3,11-12) TM 308.1
Opět jeden rok se propadl se svou tíhou záznamů do věčnosti. Pohleďme zpět na minulý rok a jestliže jsme nedostali plně, ochotně a ze srdce svým povinnostem k Pánu, učiňme vše, abychom vstoupili do nového roku s dobrým záznamem našemu Pánu. TM 308.2
Praktické pracovní instrukce
(Special Testimonies, Series A 7:42-52 [1897].)
Cooranbong, Austrálie,
14. června 1896
Drahý bratře a sestro ___,
večer minulého pátku jsem s vámi rozmlouvala o vašich pracovních metodách. Nebeský strážce nám stál po boku a přála bych si, abych dovedla napsat každé slovo, které pronesl, ale obávám se, že toho nesvedu. Ty jsi řekl: „Přál bych si znát svou povinnost. Necítím se jaksi spokojen s výsledkem své práce.“ V odpověď bylo slyšet hlas vedle nás: „Měj důvěru v Boha, uč se od Něho. Když se dotýkáš svatých pravd Slova Božího, vyzdvihuj Krista, máte velmi zapotřebí naučit se Kristovu způsobu učení. Když vyučujete lid, uvádějte jen několik podstatných bodů a soustřeďte myšlenky na tyto body. Uvádíte ve svých úvahách nedůležité myšlenky. Ty nejsou vždy „vůní života k životu“, a nevztahují se přímo na váš text. Tím, že odbočujete z přímé linie a vnášíte to, co odvádí mysl od předmětu, oslabujete vše, co jste řekli před tím. TM 309.1
Nesouvislé podávání pravdy
Bůh si nepřeje, abyste se domnívali, že jste puzeni Jeho Duchem, když odbíháte od tématu a vnášíte cizí věci, mající za účel pokárání, nebo výtku, které by neměly být jmenován ve spojitosti se slovy slavnostní a posvěcené pravdy. Když tak činíte, promarňujete svůj vliv a oslabujete dojem, užitečný pro naučení, výtku, nápravu a spravedlnost. Zmařili jste mnoho vzácných myšlenek tím, že jste je smísili s jinými myšlenkami, které vám právě napadly, ale které se nevztahují přímo k tématu. Co jest daleko vzdáleno od udaného tématu, nemá mít místa ve vašich úvahách. TM 309.2
Na tomto světě jsou duše, hlasitě volající po živém Bohu. Ale ubohá lidská přirozenost je krmena nevhodným pokrmem. Ve sborech jsou předkládány hladovějícím a žíznícím duším neuspokojující přednášky. Tyto úvahy nejsou oním Božským projevem, který dojímá mysl a vyvolává žár v duši. Posluchači nemohou říci: „Zdaliž srdce naše v nás nehořela, když mluvil nám na cestě a když otvíral nám Písma?“ (L 24,32) Lidu se podává přemíra žvástů, ale to neprobudí přestupníky, nebo neusvědčí duše ze hříchu. Duše, které přicházejí, aby slyšely, potřebují jasné, přímé podání pravdy. Ti, kteří ochutnali ze Slova Božího, přebývali dlouho v ovzduší, kde není Boha a touží po božské přítomnosti. TM 310.1
Opašte bedra své mysli, vyzbrojte se, abyste mohli přijatelně hlásat pravdu Boží. Kažte pravdu v její prostotě, ale nechť jsou vaše úvahy krátké. Setrvávejte se vší rozhodností na několika důležitých bodech. Uvědomte si, že v každém okamžiku Duch Boží musí být s vámi přítomen, neboť jen On může vykonat to, co vy sami ze sebe vykonat nemůžete. Jste-li zatíženi nepříjemným charakterem, zbavte se ho buď osobní práci, nebo vážnou modlitbou dříve, aby od vás odňal toto břemeno. Držte se rozhodně několika málo bodů. Dávejte lidu čistou pšenici, pečlivě prosetou ode všech plev. Hleďte, aby vaše úvahy neobsáhly toliko, že by bylo vidět slabost, místo pevných důvodů. Předkládejte pravdu tak, jaká je v Kristu Ježíši, aby si naslouchající odnesli ten nejlepší dojem. TM 310.2
Zlo dlouhých kázání
Mluvte krátce. Vaše úvahy jsou obvyklé dvakrát tak dlouhé, než by měly být. Je zcela možné zacházet s dobrou věcí tak, že ztratí svou vůni. Když je úvaha příliš dlouhá, zbavuje poslední část kázání síly a zájem o to, co předcházelo. Nebásněte, ale mluvte k věci. Dávejte lidu skutečnou manu nebeskou a Duch bude svědčit vašemu duchu, že to nemluvíte vy, ale že Duch svatý mluví skrze vás. Učitel Slova Božího musí nejprve sám mluvit s Bohem a potom se může postavit před lid s Duchem, působícím na jeho mysl. Bude-li věrně spolupracovat s Kristem, dojde naplnění zaslíbení: „Aj, já s vámi jsem po všechny dny.“ (Mt 28,20) TM 311.1
Dbejte, abyste nikdy neztratili vědomí přítomnosti božského strážce. Pamatujte, že nemluvíte pouze k neosvícenému shromáždění, ale k někomu, koho byste měli vždy uznávat. Mluvte právě tak, k hladovějícím a žíznícím a beránkům Božím, kteří musí být nasyceni, jako byste mluvili před celým nebeským Vesmírem. TM 311.2
Kažte Slovo
Ti, kteří si činí právo na kázání Slova, měli by také Slovo kázat, majíce vždy na paměti, že jsou spolupracovníky Božími. On jest jejich silou a bude-li příležitost, bude pracovat za ně. Jsou-li pokorní, nespoléhají-li na vlastní domnělou moudrost a schopnost, vloží Bůh argumenty do jejich mysli a bude mluviti jejich ústy. On taktéž ovlivní i mysl posluchačů a připraví tak jejich srdce ku přijetí zasévané setby. TM 311.3
Milý bratře, denní práce musí být tebou konána mocí Boží, nebo se tu postaví po boku místo Ducha svatého, nepřítel Boha i člověka. Pod jeho vlivem se ukáže oslabení tvé práce. Nejvzácnější body naší víry, týkající se spásy duše budou ve tvých rukou zkresleny a zkomoleny. TM 312.1
Dokud nezměníš způsob své práce, budeš poskytovat nesprávnou a nedostatečnou výchovu těm, s kterými pracuješ. Nechť se tvé srdce láme a zápasí v touze po Bohu – živém Bohu. Nedopusť, aby cokoliv odvádělo tvé myšlenky od díla Božího k nedůležitým věcem. Pracuj se vší vážností a zbožností, sílou, kterou ti Bůh daroval a volej církev, aby s tebou pracovala. Nespoléhej se na sebe, ale opírej se o ujištění, že Bůh je předním dělníkem. Ty jsi pouze Jeho služebníkem, tvoje práce spočívá v hlásání Jeho Slova: „Božíť jsme zajisté pomocníci.“ (1 K 3,9) TM 312.2
Sebezapření
Neosobuj si žádnou slávu. Nepracuj s rozdělenou myslí, pokoušeje se sloužit zároveň sobě i Bohu. Vyřaď svoje „já“. Nechť tvá slova vedou znavené a obtížené, aby složili svá břemena u Ježíše. Pracuj, jak bys Ho viděl po své pravici, ochotného dát svou sílu a Všemohoucí moc v jakékoliv těžkosti. TM 312.3
Pán jest tvým rádcem, tvým vůdcem, hlavou tvého spasení. Předchází před tvým obličejem, aby bojoval a přemáhal. Oddej se mu duší i tělem a zapuď všechny ohledy k sobě. Zapři se, vezmi svůj kříž a pracuj vážně pro svého Mistra. Nevydávej v dlouhých úvahách zbytečně všechny své síly. To vyčerpává všechnu životní energií tak, že ti zbývá jen nedostačující síla pro nejdůležitější část díla – službu dům od domu. TM 312.4
Práce evangelisty
Vyučování Písma, modlitby v rodinách – to je práce evangelisty a toto dílo musí být spojeno s vašim kázáním. Je-li to přehlíženo a zanedbáváno, setkává se i kázání s naprostým neúspěchem. Musíš být co nejbdělejší. Ty a tvá manželka se musíte osobním úsilím co nejvíce sblížit s lidmi. Učte je, že láska k Bohu musí proniknout do nejtajnějších svatyní vašich domovů. Bude-li toto vaším přáním, bude s vámi zůstávat moc Ducha svatého, aby vám ve vaši práci pomáhal. TM 313.1
Přinášíme poslední poselství milosti hynoucímu světu a Bůh od nás požaduje, abychom vnášeli život a moc do našeho díla. To můžeme jedině s pomocí Ducha svatého. Zděděné sklony a špatné návyky musí se podrobit disciplíně a často i křižování. Pokořte se pod ruku Boží, neboť vaše cesty nejsou cestami Božími a vy oba se musíte ve škole Kristově ještě mnoho učit. TM 313.2
Minulého večera bylo vám dáno naučení: „Raďte se s bratry. Vaše plány musí být pečlivě zkoumány ještě s druhými.“ Byla dána výstraha před závislosti na lidech a před spoléháním na jejich moudrost. Pokušitel zamýšlí svést z cesty přesvědčováním, aby přestali vzhlížet ke Kristu o sílu a výkonnost a aby učinil jejich oporou hříšného člověka. To se stalo v mnoha případech. Satan nastražil svou past, aby polapil muže a ženy, získal je na svou stranu a přiměl je k závislosti na smrtelných bloudících bližních. TM 313.3
Zvláštní nebezpečí extrémů
Ale je-li v tomto bodě udělena výtka, zmocní se nepřítel rady udělené a předkládá ji v tak pokřiveném světle, že se ti, kteří se chtějí řídit vlastním soudem, cítí se velmi nuceni plánovat a vymýšlet závažná opatření, aniž by se dříve poradili s bratřími. Takto se snaží blud získávat uznání. Lidé jdou jedním směrem do krajnosti a když jsou i napomenutí, jdou opět do krajnosti, ale opačným směrem. TM 314.1
Jste v nebezpečí, že se dopustíte omylů, budete-li postupovat ve své vlastní domnělé moudrosti. Je vám zapotřebí rady. Nemáte schopnosti pro všechny druhy práce a neměli byste začínat dílo v důležitých městech, jste-li v nebezpečí, že položíte základ, který nemůžete dokončit. Světlo musí být výslovně dáno Bohem a povinnosti musí být jasné a zřejmé dříve, než jeden, nebo dva muži vstoupí do nových a důležitých polí. Musíte se radit se svými bratry, neboť je nebezpečí, že budete překotně kouti plány a vymýšlet nové metody. TM 314.2
Slova, která neměla být nikdy vyslovena, byla vámi řečena o vašich bratřích. Nedorozumění a falešné pojetí druhých vám bylo sděleno a váš mozek byl takto přiveden k mudrování, což není ani bezpečné, ani správné. Bděte nad svými myšlenkami. Držte zkrátka impuls i srdce. Byla přednesena slova, která vás přiměla, abyste důvěřovali vlastním plánům a metodám více, než je správné. Se rtů splývají slova nežádaná a neposvěcená Bohem. Dejte pozor, abyste snad byli nepřipraveni v době, kdy byste mohli dokázat, že jste přítelem a mohli zaujmout místo přítelovo zdravou radou. TM 314.3
Důležitost porady s bratřími
Nepřestávejte nezáviset na radách bratří. Je vaší povinností radit se s bratřími. To se může dotknout vaší pýchy, ale pokora mysli učená Duchem svatým bude naslouchat radě a vykáže všechnu sebedůvěru. Když daná rada je v rozporu s vašimi osobními přáními, nesmíte si myslet, že je vaše vlastní moudrost dostačující, abyste udíleli rady druhým, nebo že si smíte dovolit zanedbávat udělenou radu. TM 315.1
Všude, kdekoliv pracujete, je zapotřebí, abyste spojili své úsilí se snahou ostatních zdatných pracovníků. To se vám může zdát pokořující, ale nemělo by tomu tak být, neboť Bůh dal rozmanité dary a přeje si, aby tyto dary se spojily v dokonalou harmonii. TM 315.2
Je nutné, abyste si uvědomili nebezpečí, dívat se na věci z vlastního stanoviska a z vlastní rozeznávací možnosti. Bylo by jen dobré pro vás, kdybyste otevřeně vyložili své plány bratřím, abyste poznali, jakými se zdají být jim z jejich stanoviska. Neboť různé okolnosti mohou tak živě zapůsobit na vaši mysl, že je vám nemožné podati nestranný posudek. Podrobte své plány přísné zkoušce a s vážnou modlitbou přenechte svou záležitost tomu, který zná všechny věci. Raďte se spolu. Nedopusťte, aby našeptávání vašeho rozumu, nebo rozumu druhých uzavřelo dveře vašeho srdce radě služebníků Páně. TM 315.3
9. srpna 1896. Toto jsem vám napsala, poněvadž to je vážná záležitost, zahrnující vážné následky, které by měly vliv na budoucí dílo v jiných místech. Bratr ___ nepotřebuje vašich lichotek, neboť si plně cení vlastních schopností a upozorňuje na ně znehodnocováním schopností druhých. Neuvědomuje si, že chce být prvním. Není připraven, aby na sebe vzal odpovědnost služebníka evangelia, neboť potřebuje pokorného a zkroušeného ducha. Musí pokračovat v biblických výkladech a když bratři shledají, že je způsobilým stát se kazatelem evangelia, bude to oznámeno. Musíte mít jistotu. TM 315.4
Kolportérská práce
Nenahlížím, proč by nebyla kolportérská práce tak dobrá a úspěšná, jako každá jiná práce, konána pro Pána. Právě kolportéři se mohou seznámit s lidmi, mohou se s nimi modlit a mohou poznat jejich skutečné potřeby. Ve světle, které mi Pán dal, je zřejmé, že spočívá na kolportérech velká odpovědnost. Mají se dát do práce připraveni vysvětlovat Písmo a nic nemá být řečeno a konáno, co by jim mohlo vázat ruce. Když slouží na svých cestách z místa na místo důvěru vkládati na Pána, budou andělé Boží kol nich, budou jim vkládat do úst slova, která mají mluvit a která přinesou světlo, naději a odvahu mnoha duším. Kdyby nebylo práce kolportérů, mnoho lidí by nikdy neslyšelo o pravdě. TM 316.1
Kolportér má mít sebou knihy, brožury a traktáty, aby je mohl rozdávat těm, kteří si nemohou od něho knihy zakoupit. Tímto způsobem může být pravda uvedena do mnohých domovů. TM 316.2
Ze všech darů, které dal Bůh člověku, není většího a ušlechtilejšího a nic není větším požehnáním, než řeč, je-li posvěcená Duchem svatým. Neboť jazykem přesvědčujeme a utvrzujeme, jako také jazykem obětujeme své modlitby, a chvály Bohu a jazykem podáváme bohaté myšlenky Spasitelovy lásky. Takovou práci může kolportér rozsévat setbu pravdy a dát zasvítit světlu Slova Božího do mnoha myslí. TM 316.3
Nepodceňujte služebníků evangelia
Upřímně doufám, že nikdo nebude mít dojem, že by kolportování snižovalo služebníků evangelia, slyšte svědectví apoštola Pavla: „Vy víte od prvního dne, v kterýž přišel jsem do Azie, kterak jsem po všecken ten čas s vámi byl, slouže Pánu se vší pokorou i s mnohými slzami a pokušeními, kteráž na mne přicházela z úkladů židovských, kterak jsem ničeho nepominul, což by užitečného bylo, abych vám oznámil a neučil vás vůbec zjevně i po domích, svědectví vydávaje Židům i Řekům o pokání k Bohu a o víře v Pána našeho Ježíše Krista.“ (Sk 20,18-21) Výřečný Pavel, kterému se Bůh předivným způsobem zjevil, chodil dům od domu se vší pokorou myslí a s mnoha slzami a pokušeními. TM 317.1
Nejvzácnější služba
Bylo mně ukázáno, že může být kolportáži konána nejcennější služba a to i kazateli. Touto prací získají rozmanité zkušenosti a budou konat totéž dílo, jako apoštol Pavel. Podávám zde výňatek z provolání našim bratřím, aby kolportovali naše měsíčníky a knihy: „Kolportáž je důležité pracovní pole. Inteligentní, bohabojný a pravdu milující kolportér zastává totéž místo, jako kazatel evangelia. Má se tedy kolportér cítit volným více snad, než vysvěcený kazatel, aby jednal dle vlastních motivů? Měl by být nevěrným všem zásadám kazatelského díla a prodávat jen takové knihy, které jsou nejlevnější a nejprodejnější a opomíjet předkládat lidem knihy, které jim dají co nejvíce světla, poněvadž by takto mohl získat pro sebe více peněz? Kolportáž je dílo misijní a pole musí být zpracováno z misijního hlediska, sobecké zásady, láska k hodnosti a postavení neměla by být ani jedenkrát mezi nimi vyslovena. Pomýšlení na úsilí stát se tím největším, nemělo by nám přijít nikdy ani na mysl.“ TM 317.2
*****
Taktéž není úkolem kázání – pobavení. Někteří kazatelé přijali způsob kázání, nepůsobícím nejlepším vlivem. Stalo se jim zvykem vplétat do svých úvah anekdoty. Takto způsobený dojem na posluchače není vůní života k životu. Kazatelé by neměli míchat zábavné historky do svého kázání. Lid potřebuje čistou potravu, pečlivě prosetou od plev – klábosení. „Kažte Slovo“, byl příkaz daný Pavlem Timoteovi a to je také příkaz náš. Kazatel, který zaplétá vyprávění veselých příběhů do svých úvah, zahrává si s ohněm, neboť používá cizího ohně. Bůh je urážen a věc pravdy je zneuctěna, když se jeho představitelé snižují k laciným laškovným slovům. – RH Dec. 22, 1904 TM 318.1
13. Konferenční výbor
(Články v této části jsou převzaty z Special Testimonies, Series A 8:2-11 [1897].)
Rada a vedení
Coorangong, Austrálie,
13. března 1896
V noční době jsem naslouchala někom, kdo mluvil s velkým důrazem. Byla mluvena slova o odpovědnosti ve svatém díle Božím. Velký Učitel pravil, že práce nesmí být náhodná. Tak toho bylo již mnoho vykonáno. Mužové na sebe strhli autoritu – vládu, ale člověk nemá být závislým na ubohém, smrtelném a bloudícím člověku. Má složit plnou důvěru v moudrost, čerpající svou sílu z moudrosti Boží. Neudržitelnost soustředění toliko odpovědnosti v Battle Creeku byla již častokrát předkládána, ale rady nebylo dáno. Kárání a výstrahy Pána byly opomíjeny a vykládány a vyvrácenými lidskými myšlenkami. Pracovalo se tím proti Bohu a uznávaly se úsudky lidí. TM 319.1
V Battle Creeku i v jiných místech se přistavovaly nové budovy jen pro obdiv. Lidé se domnívali, že toto vtiskne charakter dílu. Ale jejich vlastní charaktery potřebovaly proměňující milosti Kristovy. Tak jediná dostačuje, aby dala dílu charakter. Nic nemůže být vykonáno bez jeho milosti. TM 319.2
Bůh strpí, aby vyvstaly překážky, aby mohla být Jeho moudrost a moc pokorně, vážně a vytrvale hledána a jasně zjevena. Nic neodloučí tak rychle a rozhodně duši od Boha a nepřinese zkázu, jako když člověk pozvedne svou duši k marnivosti a mluví pyšně, vychloubavě a panovačně ke svým bližním, kteří jsou majetkem Božím. „Nejste sami svoji… koupeni jste za mzdu.“ (1 K 6, 19-20) Nejste svoji, nebo koupeni jste za drahocennou krev Syna Božího. Jedině Bůh musí být vyvyšován. Nechť jen každý lidský nástroj zaujímá své místo a nesnaží se dostat na místo, které patří Bohu. Příliš je skládána důvěra v lidí. TM 319.3
V Battle Creeku máte důkaz, že lidé, kteří měli právo co nejvíce mluvit, nechodí s Bohem. Je zde čilá aktivita, ale ne mnozí spolupracují s Kristem. A ti, kteří chodí a pracují odloučeně od Krista, byli a jsou nejčinnějšími v plánování a zavádění svých vlastních metod. Kdyby měli moudrost, která přichází z pramene vší moudrosti, jednali by rozvážněji a studovali by vážněji vztah mezi příčinou a následkem. Rozpoznali by, že několik málo myslí v Battle Creek není onou mocí, která by mohla řídit vše v našem díle. TM 320.1
Jednotlivé výbory musí mít v čele muže, kteří milují a bojí se Boha – muže schopné, kteří se chtějí učit ve škole Kristově, aby byli Jeho spolupracovníky, aby nesli Jeho jho a pozvedli Jeho břemena. Mají být partnery Kristovými v posvěcené službě záchrany duší. Všichni členové církve mají pracovat se zájmem, horlivě, ale nemají závodit, jak to mnozí činí, kdo bude největším a jak by si zajistili nejvyšší příjem, ale mají usilovat, jak získat duše pro Krista, což znamená být části jeho úsilí, jako spolupracovníci Kristovi. Snažme se všichni konat to nejlepší. TM 320.2
Byla mně předložena záležitost, kterou jsem se snažila vysvětlit bratřím. Příliš mnoho odpovědnosti jest svěřeno několika málo mužům v Battle Creeku a tito mužové potřebují proměňující moci Ducha svatého, jinak uvedou dědictví Boží na nesprávné cesty. Konference bdí nad každým počinem v centru díla. Různé konference byly vedeny k tomu, aby vzhlíželi k vedoucím mužům v Battle Creeku s pocitem, že nemůže být bez jejich schválení podniknuto nic závažného. Tato tendence stále sílila, až se stala vážnou překážkou pokroku díla Božího. Nikdy nemělo dojít k takovému zřízení, Pán si přeje mít svůj lid pod svou jurisdikci. Mají vzhlížet k Bohu, dotazovat se Ho vírou a mají pokračovat v poznání díla Jeho prozřetelnosti. TM 320.3
Zařízení, že všechny peníze mají procházet Battle Creekem a být pod kontrolou několika málo mužů v tomto místě, je zařízení špatné. Příliš mnoho závažných odpovědností je skládáno na několik málo lidí a někteří nevolají Boha za svého Rádce. Co vědí tito mužové o potřebách díla v cizích krajinách? Jak mohou umět rozhodovat o docházejících žádostech o informací? Bylo by zapotřebí tří měsíců, aby kazatelé dostali v cizích krajinách odpověď na své otázky, i kdyby nebyla odpověď odkládána TM 321.1
V každé krajině by měl být ustanoven muž, který by pracoval ve společném zájmu věci Boží. Nepotřeboval by být kazatelem a nesměl by být ani strážníkem. Měl by to být nesobecký muž, usilující, uctívající a bojící se Boha. Nechť je hlavním zástupcem pro onu krajinu a nechť je ve spojení s výborem, složeným z těchto nejlepších mužů, aby se mohli společně radit a bdít v mezích svých možností nad dílem. Obchodníci by měli být dosazeni, aby činili totéž v různých státech Ameriky. TM 321.2
Péče při výběru
Mužové, zastávající místa předsedů výborů by měli být pečlivě vybíráni. Pak nechť nesou tito mužové odpovědnost za konferenci plně, vážně a bohabojně. Nenechávejte je v tomto postavení, nejsou-li způsobilí konat dílo plně a úspěšně. TM 322.1
Spousta záležitostí je projednávána na Generální konferenci a každé břímě je přinášeno do Battle Creeku. To činí předsedy jednotlivých výborů velmi neodpovědnými. Mnozí nenabývají schopnosti a soudu. Jednají nesprávně i tehdy, když by měli mít pokročilé zkušenosti, dostačující, aby mohli jednat správně proto, že by hledali radu Boží. Jako předsedové několika výborů by si měli uvědomit, že musí požívat důvěry. Tyto výbory mají pro ně být školou, ve které mají ukázat své vůdcovské schopnosti. Mají se učit a opět učit, vychovávat a opět vychovávat. Mají konat pevné dílo, podobné dílu Kristovu, upevňujíce je, aby se nemohlo tříštit. TM 322.2
Nestranický a nesobecký
Kdo je zvolen za předsedu Generální konference, měl by v bázní Boží stát na svém místě bez jakékoliv stranickosti a bez sobeckých zájmů. Měl by být věrným správcem. Měl by být knězem a moudrým vládcem ve svém domě. Měl by učinit zjevným, že dovede vést svou rodinu moudře a v bázní Boží. Zanedbá-li toho, vnese tento nedostatek sebou do díla. Pozná-li člověk, že láska a bázeň Boží není již středem jeho bytí se strachu, aby pravdy nekontrolovala jeho počínání, když ve všem podléhá světským věcem, pak se nehodí ani za místního staršího. TM 322.3
Muži v Battle Creeku jsou žádáni o radu ve věcech, které by mohly být právě tak dobře vyřízeny muži v poli, kdyby hledali Pána a které by měly být vyřízeny v jejich vlastní pravomoci. Pán prohlašuje, že je blízko všem, kteří Ho volají celým srdcem svým. Kristus praví: „Proste a dánoť bude vám, hledejte a naleznete, tlucte a bude vám otevříno.“ (Mt 7,7) Tímto zaslíbením jsme ujištěni dvakrát i třikrát. Bůh se nedopouští omylů. Dnešní předsedové konference jsou méně zdatní, silní a schopní, než by měli být, poněvadž staví člověka tam, kde by měl být Bůh a tak se jim dostává pouze toho, co jim může dát zase jen člověk. TM 323.1
Hledejte radu Boží
Předsedové výborů, budete moudří, rozhodnete-li se přijít k Bohu. Věřte v Něho. Vyslyší vaše modlitby a přijde mnohem dříve ku pomoci, než by nějaký povoz přivezl z velké dálky a za druhé peníze jednoho, dva, tři, nebo čtyři muže, aby rozhodovali o otázkách, které vám Bůh moudrosti může mnohem lépe rozřešit. On zaslíbil: „Jestliže pak komu z vás nedostává se moudrosti, žádejte jí od Boha, kterýž všechněm dává ochotně a neomlouvá i budeť dána jemu.“ (Jk 1,5) Jestliže upřímně pokoříte svá srdce před Bohem, jestliže vyprázdníte svá od sebeuctívání a odložíte přirozené kazy svého charakteru, jestliže přemůžete svou lásku k nadřazenosti a přijdete ke svému Bohu jako malé děti, daruje vám svého Ducha svatého. Když dva, nebo tři by se svolili na zemi o všelikou věc, za kterou by Pána prosili ve jménu Ježíše Krista, stane se jim. TM 323.2
Když je uznáno za vhodné investovat v nějakém kraji prostředky do škol, do sanatorií, nebo do domovů pro chudé, aby se tam mohlo započít s dílem, Bůh si přeje, aby obyvatelé tohoto místa pokorně před Ním chodili a tak ukazovali, že jsou si vědomi plně osobní závislosti na Něm a že věří v Jeho ochotu pomáhat jim v plánovaném uvažování, jak by rozumně řídili Jeho dílo. Je právě tak ochoten dát moudrost těm, kteří pociťují cenu Boží milosti, jakoby dal moudrost někomu jinému, kdo by za drahé peníze vám sdělil totéž. Kde je vaše víra? Což se odvrátí lidé od Boha moudrosti, aby hledali moudrost u smrtelného člověka a budou posílat pro muže zdaleka, aby jim přišli pomoci z jejich rozpaků? Jak na to asi pohlíží Pán? TM 324.1
Každý má možnost věřit v Boha. Pracujete v jedné části Jeho velké mravní vinice a On vám pravil, že nedostává-li se vám moudrosti, můžete ji žádat od Boha, který dává všem lidem ochotně a neomlouvá. Tento svět není, než pouhým atomem v rozsáhlém panství, kterému Bůh vládne a přece jest tento malý padlý svět drahocennější jeho zraku, než oněch 99, které se neodchýlily od stádce. Složíme-li v Něm svou důvěru, nenechá nás, abychom se stali hračkou satanových pokušení. Bůh chce, aby se každá duše, za kterou Kristus zemřel, stala částí révy, spojené s vinným kmenem a aby z něho brala pokrm. Naše závislost na Bohu je absolutní a měla by nás činit velmi pokornými. A v této naší závislosti na Něm by měla Jeho známost v nás značně růst. Bůh žádá, abychom odložili každé sobectví a abychom k Němu přišli, nikoli jako vlastníci sami sebe, nýbrž jako zakoupené vlastnictví Boží. TM 324.2
Úspěšný obchodník
Daniel hledal třikrát denně svého Boha ve vážné prosbě o moudrost, sílu a odvahu, aby mohl představovat jediného pravého Boha v bezbožném Babylóně. Často snad budete na váhách, co byste měli nejdřív udělat. Neberte péro a papír a nepište své těžkosti do Battle Creeku. Můžete mít v jistých bodech nepříjemnosti, ale váš Rádce je blízko. Skloňte se před Ním a řekněte mu vše, čeho je vám třeba. Mohou vám dáti mužové v Battle Creeku světlo? Vašim potřebám nemohou rozumět, poněvadž nejsou poučeni, mohou říci „Ne“ k něčemu, na co by vám byl odpověděl Bůh, kdybyste se Ho byli tázali, „jděte kupředu a Já budu s vámi a udělím vám svou milost“. TM 325.1
Po mnoho let byl lid vychováván, aby kladl Boha na druhé místo a člověka na první místo. Lid byl učen, že vše musí být předloženo výboru několika mužů v Battle Creeku. Bůh vám dal příležitost, abyste poznali slabost smrtelného člověka. Což nejsou v různých státech Ameriky mužové, chodící správně před obličejem Božím? TM 325.2
Nejsou zanesena v nebeských knihách jména těch, kteří Boha milují a Jemu slouží? Neumějí plánovat? Dostalo se mužům v Battle Creeku nadřazené moudrosti a rozumu, který snad Bůh by nechtěl dát mužům v církvi a v jednotlivých výborech? „Jestliže pak komu z vás nedostává se moudrosti, žádejž jí od Boha, kterýž všechněm dává ochotně a neomlouvá, i budeť dána jemu.“ (Jk 1,5) TM 325.3
Církvím by se dostalo stokrát více Ducha svatého, kdyby kazatelé vychovávali všechny k poznání, že Bůh je jim blízko a nikoli tak vzdálen a že mohou uctívat Boha a prosti Ho o pomoc a moudrost tam, kde právě jsou. Získají pak schopnost, která bude posilovat Generální konferenci. TM 326.1
Talenty jsou v každém místě, ale nejsou vždy poznány a uznávány. Tento talent však by měl být rozpoznán a uveden v činnost. Pod působením Ducha svatého talent užíváním roste. Ale Bůh je velice zneuctěn, když jsou lidé stavěni na místa, kde by měl být jen On. On sám může udělit neomylnou radu. TM 326.2
V Battle Creeku měli výbor mužové, kteří nemohou hodnotit stav věcí v různých místech tak, jak ti, kteří jsou obeznámeni s počátky tohoto stavu. A není moudré od lidí, utíkati se k člověku a ukazovat takovou závislost na několika málo lidech. V Battle Creeku, z nichž někteří se po léta od Boha odkláněli. Bylo velikým zneuctěním Boha, že byl přijímán posudek těch mužů a že byli dováženi z velké vzdálenosti, aby mohli zasedat ve výboru. Tím ukazujete, že stavíte srdcem neposvěcené lidi na místo, kde by měl být Bůh. TM 326.3
Dejme tomu, že se takoví dopustili chyb na různých místech. Tyto mohou však mít mnohem menší následky, než omyly vyvolané v samém srdci díla. Což nemůžete jíti k Velikému Vůdci, který jest mocný v radě? Což nemůže On vše napravit? Neučiní toho, když k Němu půjdete, jako chodí malé dítky ke svým rodičům? Lidské nástroje se všeobecně cítí příliš hrdopyšnými a soběstačnými. Bůh nemůže pracovat s takovýmto živlem pýchy. Nebude-li toto odloženo, nebude-li vlastní „já“ pokořeno, nemůže Bůh pracovat. Ti, kteří posílají všechny své těžkosti z různých světadílů do Battle Creeku, ukazují moudrost lidskou a nikoli moudrost Boží. TM 326.4
*****
Předsedové výborů
(Special Testimonies, Series A 8:11-15 [1897].)
2. srpna 1896
Moje pozornost byla obrácena k instrukci, kterou Bůh milostivě udělil v pracovnicích evangelia. Vstala jsem ve tři hodiny ráno a četla o tom, v malé knížečce nazvané Předsedové výboru, na straně 232. Tytéž věci mi byly opět předkládány. Chtějí se naši bratři těchto věcí vystříhat? Nebo se chtějí odvrátit od světla? Předseda Generální konference má jednat podle daného světla a ne proti tomuto světlu. Církev bude poskvrněná, budou-li lidé zavírat oči před svědectvím, které Bůh ve své laskavosti dal a budou-li pokládat za moudrost chodit ve světle jisker vlastního křesadla. Takoví mužové postrádají kvalifikace, aby se mohli stát kazateli, nebo dokonce předsedy konference. Nečerpali radu z Pramene vší moudrosti. TM 327.1
Kdo je dosazen na místo předsedy výborů, musí vědět, že je srdce lidské převrácené a že potřebuje, aby bylo bdělostí a modlitbou přesně hlídáno. Hledá-li Pána svědomitě a vytrvale, dopomůže mu Bůh, aby se stal člověkem reprezentativním a může mu být důvěřováno tak, jako Bůh důvěřoval Abrahamovi. Aby obstál, má zapotřebí plné výzbroje Boží, neboť musí bojovat dobrý boj víry a činit vše, čemu ho Duch Boží naučí. Jeho nepřátelé mohou být členy jeho vlastní domácnosti, jeho žena a děti, nebo to mohou být jeho vlastní zděděné, nebo pěstované sklony, které ustavičně hledí získat nadvládu, Člověk je lidského a vadného charakteru a musí o vítězství bojovat. Každý, kdo správně začíná, musí začít svým vlastním srdcem. Nechť stoupá k nebi horlivá modlitba z nepokryteckých úst: „Srdce čisté stvoř mi, ó Bože.“ (Ž 51,12) A dostane se jí odpovědi: „A dám vám srdce nové.“ (Ez 36,26) TM 327.2
Všichni se musí naučit svým lekcím, kteří se chtějí vydat na místo, kde budou zkoušení a osvědčování Bohem, aby bylo zřejmo, zda mohou být každého dne zapsáni jako věrní a praví šafáři Bohem jim svěřených schopností. Ukázali, že pociťují bázeň Boží, ať již jednají s nadřízenými, podřízenými, nebo sobě rovnými. Musí pěstovat pravdu jako neochvějnou zásadu, aby mohla posvětit jejich duši. Stvořitelská, proměňující moc Ducha svatého učiní je společníky Ježíše Krista. Zápřeže ve jhu s Kristem mohou se stát více, než vítězi. TM 328.1
Člověk, který si je plně vědom, že je ve službě Ježíšově, bude toužit po Božím přátelství. Bude malým před Bohem, aby mohl být ničím a Bůh vším. Takový člověk je společníkem Kristovým, způsobilým předsedat svěřenému výboru. Dokáže-li, že je obezřetný, je připraven pro jakékoliv postavení, odpovídající jeho zkušenosti a schopnosti. Dejte církvím na srozuměnou, že takovému člověku má být důvěřováno a že má být podpírán. Mohou k němu jít a hovořit s ním. Takový člověk nebude nikdy pociťovat, že postačil bez stálé milosti Boží nést tíží díla svěřeného výboru. Nebude sám chtít konat dílo a sám nést odpovědnost. Moudrým vedením rozpozná schopnosti druhých. Použije těch, kteří mají tyto schopnosti a pomůže jim a oni pomohou nést jeho břímě. TM 328.2
Zajedno s bratřími
Je sobecké, když muži, pociťujíce, že mají vykonat nějakou službu pro Boha, si přeji, aby byli sami se svým dílem a odmítají spojit se s těmi, kteří by jim mohli být nápomocni z obavy, že by se jim nedostalo všeho uznání za dobré dílo, jež si slibují sami vykonat. Toto velice brzdilo dílo Boží. Nechť bratr podpírá bratra. Spojte se poutem lásky Petra a Jana. Nechť každý povzbuzuje svého bratra, aby mu stál po boku a složil horlivě a se zájmem, jako společník ve velkém díle. Dva nebo tři se mohou spolu modlit, mohou společně zpívat chvalozpěvy svému Bohu a mohou vyrůstat v plnost postavy spolupracovníků s Bohem. Musí být dbáno dokonalého souladu. Všichni musí jako malé dítky sloužit Pánu s vědomím, že jsou větvemi téhož vinného rodného kmene. TM 329.1
Nechť vedoucí jednotlivých výborů chodí pokorně s Bohem a nebudou mít příčiny psát předsedovi Generální konference, aby nechal své práce a vyřizoval za ně jejich drobné záležitosti. I mnoho závažných záležitostí může být předloženo Bohu a On dá radu v každém jednotlivém výboru. Každý má přístup k Pánu. On je dosažitelnější, než předseda Generální konference. Ať si jen předseda Generální konference vychovává předsedy jednotlivých výborů, aby moudře pečovali o svou část morální zodpovědnosti na vinici Páně, kde jsou postaveni, aniž by skládali svá břemena na něho. Veďte tyto muže, mající nadání a schopnost vzhlížet k Bohu, aby mohli být jim cvičeni (vyučováni). Učte je, aby chodili pro instrukce k Prameni spravedlnosti. Zpytujte Písma. „Všeliké Písmo od Boha jest vdechnuté a užitečné k učení, k trestání, k napravování, k správě, kteráž náleží k spravedlnosti. Aby byl dokonalý člověk Boží, k všelikému skutku dobrému hotový.“ (2Tm 3,16-17) Jaká je tedy vaše omluva, že se odvracíte od Toho, který jest nekonečný v moudrosti, k časnému člověku, který je právě tak slabý, jako vy? Kdosi za vás trpěl, Spravedlivý za nespravedlivé. TM 329.2
Jak mnoho malicherných nářků a stížností napíší lidé na papír a vlévají do duší svých bližních. Jak je nemoudré neustále opakovat a sdělovat druhým věci, které byste raději měli podržet pro sebe. Nikdy neodnímejte nikomu odvahy, ani jediným napsaným slůvkem. Budete-li vždy jednat tak, jak vám přikázal Pán Ježíš, najdete pomoc: „Pojďte ke mně všichni, kteříž pracujete a obtížení jste a já vám odpočinutí dám. Vezměte jho mé na sebe a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem a naleznete odpočinutí dušem svým.“ (Mt 11,28-29) Pán Bůh dal přemíru důkazů své ochoty nésti naše břímě. Pozvedáte-li Jeho břemena, pozvedá On vás a břemena též. Zve všechny, kteří pracují a obtížení jsou: „Pojďte ke mně všichni.“ Není vám řečeno, že musíte chodit po světě a vypravovat o svých těžkostech a skládat svá břemena na bližní. „Aj, já s vámi jsem“, praví Kristus, „až do skonání světa.“ TM 330.1
Varování před politickými zápletkami
(Special Testimonies, Series A 8:17-27 [1897]. [Dřívější název „The General Conference“].)
27. prosince 1896
Psáno pro zasedání Generální konference v r. 1897:
Musím promluvit několik slov k našim bratřím, kteří se mají shromáždit na konferenci v r. 1897. Stávající finanční spor mně byl představen jako jeden z mistrovských kousků satanových v těchto posledních dnech. Pracuje zde moc zdola, řídící se návodem velkého nepřítele. Měla jsem za to, že náš lid bude postupovat mírně a jednat velmi obezřetně a bude zdrženlivý ke všem těmto novým výnosům, týkajícím se oběživa. Změna oběživa není úmyslem Božím. Co způsobí? Vyvolá takový stav věcí, který přinese útisk a velkou bídu chudým. Je jedním ze satanových plánů a domnívala jsem se, že ti, kteří věří pravdě, nebudou ani v nejmenším na pochybách, oč zde běží. Ale během roku 1896 byla mně ona záležitost tak předvedena, že se třesu o náš lid. Mohla jsem slyšet rozhovor mužů v našich institucích, požívajících důvěry, kteří se přeli o různých názorech v této věci s velkým zápalem. Bylo mně dáno světlo, že je to lest, kterou zaranžoval satan, aby vyvolal neštěstí. TM 331.1
Chtěli bychom vědět, jak bychom se nejlépe mohli líbit našemu Spasiteli? Nikoli tím, že bychom se pouštěli do politických hovorů, ani na kazatelně a ani mimo kazatelnu. Ale tím, že budeme s bázní a s třesením dbát každého slova, které proneseme. Kde se lid shromažďuje, aby uctíval Boha, tam nedopusťte, aby bylo proneseno a promluveno jediné slovo, které by obracelo mysl od velkého ústředního zájmu, – Ježíše Krista a to ukřižovaného. Nechť je nám poselství třetího anděla břemenem výstrahy. Ničím vedlejším se nemáme zabývat. Břímě díla je: „Kažte slovo“. Někteří mají zkušenost v kázání a práci pro záchranu duší, za které položil Kristus svůj drahocenný život. Dílo Boží je zvláštním podnikáním, které zaujme každého, kdo pase stádo Boží. Nyní nadešel čas, kdy budou slyšeny hlasy: „Zde je cesta, kráčej po této stezce.“ Ale Pán Ježíš praví: „Ty následuj mne.“ „Kdo mne následuje, nebude kráčet v temnotách.“ (J 8,12) Záchrana duší má být naším osobním dílem a nic není tak důležité, aby to mohlo naši mysl od toho odvrátit. Kristus přišel na náš svět, aby spasil duše, aby šířil světlo uprostřed mravní temnoty. Slyší živý hlas: „Já jsem ta cesta, pravda i život.“ TM 331.2
Nemíchejte se do politiky
Byla jsem udivena, když jsem viděla lidi, kteří si činí nárok na to, že věří pravdě pro tuto dobu, která je naplněna vzrušením nad událostmi, týkajícími se Pána Ježíše a věčných zájmů. Nikoli, ale zdají se býti podivně vzrušeni ohledně měny… Někteří kazatelé se vyznamenávali tím, že promítali tento předmět i do svých úvah. Byli prudce vzrušeni, zastávali se jedné strany v otázkách, jejichž břemeno na ně Bůh nevložil. Zdá se, že tito lidé měli pořádnou dávku sebedůvěry. Ale sami opravdu nevěděli, zda mají zásady, mající svůj původ v radě nebeské, nebo v radě satanově. TM 332.1
--- TM 332.2
--- TM 333.1
Vychladla láska mnohých
--- TM 334.1
--- TM 334.2
--- TM 335.1
--- TM 335.2
Bezpečný způsob
--- TM 335.3
--- TM 335.4
--- TM 336.1
--- TM 336.2
--- TM 336.3
Neobvyklý oheň
--- TM 337.1
Potřeba laskavých kázání
--- TM 337.2
--- TM 338.1
--- TM 338.2
--- TM 339.1
--- TM 339.2
--- TM 339.3
--- TM 339.4
*****
Konferenční důstojníci
(Special Testimonies to Ministers and Workers [Series A, NO. 8, 1897], Pages 27-32.)
Cooranbong, Austrálie,
Srpen, 1896
Předsedovi konference a poradcům:
--- TM 340.1
--- TM 341.1
--- TM 341.2
Charakter rádců, pomocníků a členů výboru
Ve svých instrukcích Mojžíšovi oznámil Pán velmi jasně charakter těch, kteří měli zastávat důležité postavení rádců. Mají být „muži stateční, bohabojní, muži pravdomluvní, kteříž v nenávisti mají lakomství“. Rada Hospodinova je zvláštním způsobem přehlížena. Mužové požívající svaté důvěry nedbají toho, jsou-li pokáráni. Někteří, kteří již po léta zastávali místa pomocníků členů výborů, opovážlivě prohlásili, že nepřijmou daná svědectví. Prohlásili vítězoslavně, že mnoho našich nejodpovědnějších mužů již ztratilo víru ve svědectví sestry Hite. Takto byli posíleni zavrhovatelé pravdy ve své nevíře, poněvadž cítili, že mají dost silné spojence. Mužové, kteří měli světlo, chodili proti světlu. Tato slova jsou příhodná, „klesla na ulici pravda a pravost nemá průchodu“ (Iz 59,14) Malárie nevěry rozlila své smrtelné ovzduší do našich řad na blízku i v dáli. To vše bylo jasně vyloženo, avšak po léta zůstalo nezměněno. Může být za takových okolností očekávána přízeň Boží? … TM 341.3
Studujte Boží metody
Jako lidé bychom měli studovat Boží plány navedení Jeho díla. Pokud dal ohledně něčeho své direktivy, měli bychom pečlivě dbát, jak zachovávat Jeho výslovné přání. Toto dílo si zasluhuje zvláštní pozornosti. Není moudré zvolit jednoho muže za presidenta Generální konference. Dílo Generální konference se rozrostlo a některé záležitosti se zbytečně zkomplikovaly. Ukázala se potřeba ostrovtipu a obezřetnosti. Mělo by dojít k rozdělení pole, nebo nějaký plán jiný by měl být vyvýšen, aby se změnil nynější stav věcí. TM 342.1
President Generální konference by měl mít volnost v rozhodování, kdo mu mají stát jako rádcové po boku. Takoví, kteří zachovávají cestu Hospodinovu, kteří si uchovávají a chrání jasné rozpoznání a pěstují náboženství v rodině, takoví jsou bezpečnými rádci. O jednom takovém praví Zpytatel srdcí: „Nebo znám jej, protož přikáže synům svým a domu svému po sobě, aby ostříhali cesty Hospodinovy a činili spravedlnost a soud.“ (Gn 18,19) Prezident Generální konference potřebuje rádce takového charakteru, jaké Bůh vybral pro Mojžíše. Je to jeho výsadou vyjádřit alespoň, kterým mužům by dával přednost, jako svým rádcům. Je jeho výsadou rozlišovat mezi sloužícím Bohu, nebo Jemu nesloužícím. Ale byl zasažen zvláštní slepotou. Na lidskou mysl byl vyvíjen tajemný a mocný vliv a to bylo to nejtrapnější a nejbolestnější. Po celá léta byl Bůh zneuctíván. TM 342.2
Mám Slovo Páně pro předsedy výborů. Mají na sebe vzít odpovědnosti, zahrnuté v důvěře v ně kladené. Ve své práci se nemůžete odpovídat lidskému měřítku, ale měřítku díla Božího. Nebudete-li to činit, nebudete-li co nejvážněji hledat Pána, nebudete-li nositeli břemen, ale budete-li chtít složit celou tíhu své odpovědnosti na presidenta Generální konference, pak se budete sami týden po týdnu, měsíc po měsíci diskvalifikovat pro dílo Boží. Měli byste je opustit a zaměřit se na všední obchodní transakce, které vám neukládají tak rozhodným způsobem věčnou odpovědnost. TM 343.1
Předsedové výborů, apeluji na vás ve jménu Pána Ježíše: „Hledejte Hospodina, pokud může nalezen být, vzývejte ho, pokud blízko jest. Opusť bezbožný cestu svou a člověk nepravý myšlení svá a nechť se navrátí k Hospodinu a slituje se nad ní a k Bohu našemu, neb je hojný k odpuštění.“ (Iz 55,6-7) Buďte sebeobětavými misionáři, mužové rozvahy, mužové, kteří chtějí věrně a poctivě nést své odpovědnosti. Posaďte se k nohám Ježíšovým a učte se poznávat Jeho vůli. Musíte být horlivými. Neučte svým myšlenkám, svým plánům, svým názorům a zásadám. Ale učte Slovu Božímu – Slovu Hospodinovu. TM 343.2
Vaše modlitební týdny nekvalifikují žádného z vás k velkým a slavnostním odpovědnostem, jestliže po těchto modlitebních týdnech pocítíte, že je vaše dílo skončeno a jestliže po pohlédnutí do velkého mravného zrcadla odejdete a zapomenete, jakým člověkem jste, není to pouhá služba jednoho dne, která by postačila potřebám duše. Musíte neustále a vytrvale přicházet do pokladnice Páně, abyste se sytili tělem a krví Syna Božího. Náboženství nesmí být zlehčováno, když bylo toto svědectví psáno, ani dnes, 1896, nebo 1897. TM 344.1
Vyprostíte se ze světských vlivů
Ti, kteří se podílejí na Božské povaze, mají se vymanit ze světských vlivů, z prázdných radovánek a mají se posadit k nohám Kristovým v srdečném společenství se svým Vykupitelem. Ustaňte se svým nevěřícím trápením. Když ustrašení učedníci viděli hladový zástup na břehu jezera, zmocnily se jich pochybnosti a proto se tázali: „Máme jít do vesnice nakoupit, abychom jim mohli dát jíst?“ Právě tak se táží nyní na mnohých konferencích: Máme poslat do Battle Creeku, aby někdo přišel a měl s námi shromáždění, oživil a nasytil nás? Co pravil Kristus? Ne. Přikázal zástupu, aby se posadili po padesáti, nebo po stu do trávy. Uposlechli tohoto příkazu a posadili se v dlouhých řadách do trávy. Ježíš vzal pět bochníků a dvě rybičky z rukou učedníka, vzhlédl k Otci vzhůru a prosil Ho, aby požehnal tomuto hubenému příspěvku. Potom kladl do rukou učedníků pokrm, aby jej rozdělili. Sotva dostačující zásoba pod rukama jeho učedníků a On měl neustále čerstvou zásobu pro své učedníky, aby mohli podělit hladový zástup tak, až všichni měli dost. Potom bylo slyšet slova: „Seberte zbylé drobečky, aby nic nepřišlo nazmar.“ Byl sebrán nadbytek potravy. TM 344.2
Toto je lekce pro všechny v jejich duchovní zkušenosti. Jak velikého soužení by byli lidé uchráněni, kdyby jen důvěřovali Bohu. Chléb života má být dán potřebným duším. A jaká práce je často okolo této prosté záležitosti. Konají se dlouhé porady, vymýšlejí se plány a nové metody, vyvíjí se neustále úsilí o uspořádání různých besídek, aby byl lid přitažen do modlitebny, nebo do sobotní školy Jako učedníci kladou i pracovníci otázku: „Máme jít do vesnice nakupovat?“ Pokorné srdce, víra a modlitba dokáže mnohem více, než vaše dlouhé porady. Naslouchejte Spasitelovu pozvání. Sehněte svou šijí pod Jeho jho. Přijměte Jeho břímě. Přijímejte, co vám nabízí. On praví: „Jho mé zajisté jestiť rozkošné a břímě mé lehké.“ (Mt 11,30) TM 345.1
Toto tušení a očekávání strašlivých těžkostí nemusí být. Musíme jísti a píti Slovo života, které je představováno požíváním a pitím těla krve Kristovy. Ti, kdo znají pravdu, musí být vychováni k tomu, aby je přijímali od svých vlastních pastýřů, aby se za ně modlili a v něm se cvičili. Pak porostou duše ve víře a v moudré známosti. Přijmou chléb života a stráví jej. „Začátek učení toho osvěcuje a vyučuje sprostné rozumnosti.“ (Ž 119,130) Pravda musí vstoupit do srdce i mysli. Více, mnohem více modlení a méně dlouhých kázání poslouží lépe zdraví těla i duše. TM 345.2
Peníze byly vydány na vyslání mužů do Jeruzaléma, aby shlédli místa, kde Ježíš putoval a učil, ač máme vzácného Spasitele blízko sebe, ač Jeho přítomnost je s námi a můžeme mít Jeruzalém ve vlastních domech a církvích. Můžeme rozeznávat Jeho čerstvé šlépěje, můžeme prožívat Jeho slova a mít život věčný. Musíme jej více studovat, musíme více uvažovat a musíme vypěstovat více společenství s Kristem. Potřebujeme jen naslouchat tichému, něžnému hlasu a zůstávat vírou v lásce Kristově. Měli bychom více zdravých zkušeností a stali bychom se silnějšími křesťany. TM 345.3
Máme přebytečná kázání, ale my potřebujeme poznávat a přijímat Slovo! Všechna pomoc ze zámoří nemůže tomuto nedostatku odpomoci. Domácí misijní dílo musí započít domácími misionáři. Bůh není spokojen se sobeckým výmyslem dávat tolik výhod těm, kteří pravdu znají, kteří měli příležitost pochopit mnohem více z pravdy, než provádějí. Tisíce a sta tisíce jsou dosud v nevědomosti, hynou bez Krista. A přece se věnují peníze, čas i práce té třídě lidí, která se stále učí a přesto není nikdy s to, dojít pravdy a vlastní zkušenosti, protože nechce pravdu prakticky prožívat. TM 346.1
Ti, kteří jsou hotovi konat službu, jsou těmi, kteří se nejvíce sytí Kristem. Čtěte a studujte Jeho Slovo, pijte z inspirace Jeho Ducha a přijměte Jeho milost, nikoli proto, abyste hromadili poklady, ale abyste mohli dávat i druhým. Aby mohli učitelé vyučovat druhé, musí nejprve sami být žáky Kristovými. V každé církvi jsou Marty. Vyvíjejí intenzivní náboženskou činnost a činí mnoho dobrého, ale potřebujeme též charakter Marie. Ti, nejhorlivější pracovníci potřebují se učit u nohou Ježíšových. TM 346.2
14. Vroucí prosba za pravdu a věrnost
(Články v této části jsou převzaty z Special Testimonies, Series A 9:3-15 [1897].)
Vy všichni jste bratři
8. března 1895
Musím mluvit k bratřím z blízka i z dáli. Nemám pokoje. Nepracují ve správném duchu. Ti, kteří zastávají odpovědná místa, nesmějí se domýšlet, že jejich důležitá postavení z nich činí muže neomylného usuzování. TM 347.1
Všechno lidské dílo je podřízeno Boží pravomoci. Člověka činí naprosto bezpečným pouze vědomí, že má známost Nejvyššího. Neboť jen ti, kteří důvěřují Bohu a Jeho moudrosti a nikoliv své vlastní, kráčejí po bezpečné cestě. Takoví se nikdy nebudou domýšlet, že jsou oprávněni, dát byť jen náhubek volovi, vymílajícímu zrno. Jak potom jest urážející dohlížet na lidský nástroj, který jest ve spojení s Bohem a který Pán Ježíš pozval slovy: „Pojďte ke mně všichni, kteříž pracujete a obtíženi jste a já vám odpočinutí dám. Vezměte jho mé na se a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem a naleznete odpočinutí dušem svým. Jeho mé zajisté jest rozkošné a břímě mé lehké.“ (Mt 11,28-30) „Boží jsme zajisté pomocníci, Boží rolí. Boží vzdělání jste.“ (1 K 3,9) TM 347.2
Pán nepostavil žádný ze svých lidských nástrojů pod poručnictví a nadvládu těch, kteří sami nejsou, než bloudícími smrtelníky. Nedal člověku moc, aby směl říci: Musíš udělat to a to, ale nesmíš to a to udělat. V Battle Creeku se užívá moci, kterou Bůh nedal a proto bude soudit ty, kteří si tuto moc osobují. Mají podobného ducha, který vedl Uzu, aby podepřel truhlu smlouvy, jakoby Bůh nebyl mocen sám pečovat o svůj posvátný symbol. Mělo by být užíváno daleko méně lidské moci a lidského vlivu vůči lidským nástrojům. Bratři, přenechte vládu Bohu. TM 347.3
Dílo pro tento čas
Veliké dílo pro tento čas vyžaduje aby mužové šli všude, blízko i dál na silnice i na rozcestí a šířili světlo a slova života. Uložil snad Bůh jednomu člověku na radě mužů, aby vzal toto dílo do svých rukou, jako pracovníci Boží do vlastnictví a toto dílo bylo tak pod jejich kontrolou? TM 348.1
Činnost spojená s dílem Božím v každém odvětví vyžaduje lidi, pracující ve shodě s Bohem, nemoci a úspěchu díla může být dosaženo jedině spoluprací lidského s božským. Bez nejlepších důkazů, že nikdo chápe nebeské a věčné věci, neměl by nikdo dosíci oprávnění přisluhovat v záležitostech, týkajících se díla spásy duší, za které Kristus zemřel. Neposvěcené ruce a mozky svěřily jim příliš mnoho moci a jednaly velmi nemoudře, což není ve shodě s vůli Boží a Jeho cestami. TM 348.2
Žádný člověk není způsobilý, aby byl soudcem povinnosti druhého člověka. Člověk je odpověden Bohu a když časní bloudící lidé berou do svých rukou soud nad svými bližními, jakoby Pán je pověřil povyšováním a ponižováním. Celá nebesa jsou naplněna nevůli a rozhořčením. Lidskými soudci byly stanovené podivné a neslýchané zásady pro ovládání myslí a díla lidí. Jakoby časní lidé byli bohové. TM 348.3
A jak tomu je s některými, kteří nesou tuto posvátnou odpovědnost? Mužové, kteří nejsou duchovně založení, kteří nejsou posvěcení Bohu, nemají vydávat příkazy, ani užívat moci vůči chtění a činění svých bližních. Ale dokud nejsou mužové denně ve spojení s Bohem, aniž by ho hledali celým srdcem svým, aby byli způsobní pro sílo, pokud si budou osobovat moc poručenství nad svědomím druhých. Vnímání přítomnosti Boží by duši naplnilo svatou uctivostí a probudilo by ji, ale toho oni nemají. Bez lásky k Bohu, planoucí v duši, stydne láska k lidem. Jejich srdce nejsou dotčena pohledem na lidskou bídu. Sobectví poskvrnilo jejich život i charakter. Někteří již nikdy neztratí pečeť sobectví. TM 349.1
Má být právo na věci Boží svěřeno takovým rukám? Má být zacházeno s dušemi, za které Kristus zemřel, podle vůle lidí, kteří zavrhli světlo, dané jim nebesy? Měli bychom se bát zákonů lidmi stanovených a plánů a metod, nejsoucích v souladu se zásadami Slova Božího a vztahu člověka k bližnímu. „Vy pak všichni bratři jste.“ (Mt 23,8) TM 349.2
Příjemný stav musí být změněn
Přítomný stav věcí se musí změnit, nebo dopadne hněv Hospodinův na Jeho nástroje, které nepracují v jedné řadě s Kristem. Dal Bůh někomu z vás příkaz, abyste vládli nad Jeho dědictvím? Tento druh práce se jeví již po léta. Bůh to vše vidí a nelíbí se Mu to. Lidé zneuctívají Boha tím, že se staví mezi Něho a Jeho lidský nástroj a škodí těm duším, které potřebují právě povzbuzení sympatie a lásku. Jsem nucena apelovat na naše pracovníky: Ať jste v jakémkoliv postavení, nebuďte závislí na lidech, nebo nečiňte tělo své svou silou. TM 349.3
Duch Boží mně pudí, abych vám sdělila, vám, kteří jste ve spojení s dílem Božím, když ztratíte jen hodinu, nebe a jen okamžik bez spoléhání se na Jeho milost, bez otevřeného srdce pro přijetí moudrosti, která není z tohoto světa, bez jistoty, že bez Krista ničeho nemůžeme učinit, budete neschopní rozeznávat nečistý oheň od ohně posvátného. Z vašich rtů budou splývat přísně zapovězená slova, aby mařila naději, odvahu a víru. Takto je psáno v nebeských knihách: Vaše slova nebyla Bohem vnuknuta, ale nepřítelem, který zranil a potřel Krista v osobě Jeho koupeného vlastnictví. S dušemi nedozírné hodnoty bylo zacházeno lhostejně, bez zájmu byly zanechány, aby samy bojovaly s pokušením a byly přinuceny vstoupit na satanovo bojiště. TM 350.1
Přátelé Jehovy byli prachšpatnými utěšiteli, kteří mu jeho případ ještě ztěžovali a činili nesnesitelným a Job přece nebyl viníkem, jak se oni domnívali. Ti, kteří se trápí pro své poklesky a které satan hledí vehnati do zoufalství, právě ti potřebují co nejvíce pomoci. Jak málo chápou intenzivní agonii duše, přemožené satanem a cítící se poraženou a bezmocnou, ti, kteří by měli přistupovat k bloudícím s něžným soucitem. TM 350.2
Nejvíce hodným politování je stav toho, kdo trpí výčitkami svědomí. Je jako člověk omráčený, potácející se a klesající do prachu. A mnoho těch, kteří se mají za spravedlivé, stávají se dráždícími utěšovateli, jednají tvrdě s těmito dušemi. Když dávají najevo tvrdost srdce urážkami a utiskováním, konají právě to, z čeho má satan to největší potěšení. Zkoušená a pokoušená duše nevidí nic jasně. Její mysl je zmatená, neví, že by měla něco dělat. Ach, tehdy nevyslovujte ani slůvka, které by vyvolalo ještě hlubší bolest. TM 350.3
Jak jednat s bloudícími
Náš Spasitel pravil: „Kdo by pak pohoršil jednoho z maličkých těch, věřících ve mně, lépe by jemu bylo, aby zavěšen byl žernov osličí na hrdlo jeho a pohřížen byl do hlubokosti mořské. Běda světu pro pohoršení, Ačkoliv musí být, aby přicházela pohoršení, ale však běda člověku, skrze něhož přichází pohoršení. Viztež, abyste nepotupovali žádného z maličkých těchto. Neboť pravím vám, že andělé jejich v nebesích vždycky hledí na tvář Otce mého, kterýž v nebesích jest. Přišel zajisté Syn člověka, aby spasil to, což by zahynulo. Co se vám zdá? Kdyby některý člověk měl sto ovec a zbloudila by jedna z nich, zdaliž nenechá těch 99 a jde na hory, nehledá té pobloudilé? A nehodí-liť mu se nalézati ji, amen pravím vám, že se raduje nad ní více, než nad těmi 99 nepobloudilými. Takť není vůle Otce vašeho, kterýž jest v nebesích, aby zahynul jeden z maličkých těchto.“ (Mt 18,6-14) TM 351.1
Kristus též pravil: „Nepřišel jsem volati spravedlivých (vás, kteří necítíte potřebu pokání), ale hříšných ku pokání.“ (Mt 9,13) Ti, kteří spolupracují Bohem, budou pracovat v jedné linii s Kristem. Jsou ještě mnohé ubohé duše nepochopené, neuznané, plné zoufalství a agonie, jako ztracené a bloudící ovečky. Její rozum je zatemněn, nemůže nalézt Boha a zmocňuje se jí téměř beznadějná nevěra. Ale přece má intenzivní touhu po odpuštění a pokoji. TM 351.2
A tak, jak je vám předváděn tento obrázek, tak je vám kladena otázka: což neexistují křesťané, u kterých by mohla taková duše hledat pomoci a úlevy? Na tuto otázku odpovídá nám Bůh: „Ale mámť proti tobě to, že jsi tu první lásku svou opustil. Protož pomni, odkud jsi vypadl a čiň pokání a první skutky, pakliť toho nebude, přijdu na tebe rychle a pohnuť svícnem tvým z místa jeho, nebudeš-li pokání činiti.“ (Zj 2,4-5) Studené, tvrdé, farizejské srdce se zmocnilo mnohých, kteří si říkají následovníci Kristovi a láska Ježíšova je mrtvá. TM 351.3
„Andělu pak církve Sardinské piš: Toto praví ten, kterýž má sedm duchů Božích a sedm těch hvězd: Vím skutky tvé, že máš jméno, že jsi živ, ale jsi mrtvý. Budiž bedlivý a utvrzuj jiné umírající. Neboť jsem nenalezl skutků tvých plných před Bohem.“ (Zj 3,1.2) Zde je problém rozřešen. Zde popsané osoby měly světlo, které by jim vnuklo různé činy, kdyby následovaly světla a potvrdily věci, které měly zemřít. Světlo planoucí v jejich vlastních srdcích, když Ježíš promlouval k jejich srdcím. „Odpuštění jsou tobě hříchové tvoji“ (Mt 9,2), měly udržet na živu a pomáhat těm, kteří pomoci potřebovali. TM 352.1
Dílo, které má být vykonáno, je jasně oznámeno: „Budiž bedlivý a utvrzuj jiné umírající. Neboť jsem nenalezl skutků tvých plných před Bohem. Pomniž tedy, co jsi přijal a slyšel a ostříhej a čiň pokání. Pakli bdíti nebudeš, přijdu na tě jako zloděj a nezvíš, v kterou hodinu na tě přijdu.“ (Zj 3,2.3) Mnozí slyšeli a přijali Slova života a byli silně pojati pravdou, ale dovolili svým duším, aby ochladly, aby se jejich víra zatemnila samospravedlností, sebedůležitostí, sobectvím a pýchou z vlastnictví známostí pravdy, kterou ale neprožívali. Víra, která není převedena do praktického života, ztrácí svou moc. Srdce je jejímu božskému působení uzavřeno a ti, kteří by měli pracovat pro Krista, jsou nečinní a duše, kterým by mohli pomoci, jsou zanechány ve sklíčenosti, temnosti a zoufalství. TM 352.2
Pomáhejte klesajícím duším
Jsou duše lačnící po účasti, lačnící po chlebu života, ale nemají důvěry mluvit o této své velké potřebě. Ti, kteří nesou odpovědnost za dílo Boží, měli by chápat, že je jejich největší, nejsvětější povinností pomáhat těmto duším. A byli by také připraveni jim pomoci, kdyby sami pro sebe podrželi podmaňující vliv lásky Boží. Vzhlíží tyto ubohé duše, které jsou hotovy zemřít, k nim o pomoc? Nikoli, činily by tak, kdyby měly naději na pomoc z této strany. Nevidí však vztaženou ruku ke své záchraně. TM 353.1
Tato věc mně byla vysvětlena takto: Tonoucí člověk, marně zápasící s vlnami, spatří loďku a s posledním zbytkem sil ji strhne a zachytí se jí. Je tak sláb a vysílen, že nemůže mluvit, ale bolest v jeho obličeji vzbudila by soucit v každém srdci, které je dotčeno lidskou něžností. Ale vztáhnou majitelé loďky ruce, aby ho vytáhli? Nikoliv. Celá nebesa pohlížejí na to, jak tito mužové odtrhují slabé, křečovitě se chytající ruce a trpící klesá do vln aby se již nikdy nevynořil. Tato scéna se neustále opakuje. Jejím svědkem je Ten, kdo dal svůj život jako výkupné, právě za takové duše. Bůh vztáhl svou vlastní paži k jejich záchraně. Hospodin sám vykonal práci, kterou nechával vykonati člověku, zjevuje milosrdenství a soucit Kristův hříšníkům. Ježíš praví: „Přikázání nové dávám vám, abyste se milovali vespolek, jakož já miloval jsem vás, abyste i vy milovali jeden druhého.“ (J 13,34) Golgota odhaluje hloubku této lásky, jako každému z vás. TM 353.2
Jsou duše, nalézající se ve své temnotě plné výčitek svědomí a úzkosti, které dosud cítí, že Bůh je spravedlivý a dobrý. Hospodin udržuje v jejich srdcích jiskru naděje. Ubohá, zatemněná duše cítí: Kdybych se jen mohla objevit před Bohem a předložit Mu svou záležitost, smiloval by se pro Krista a mému děsnému strachu a hrozné úzkosti by bylo odpomoženo. Pokusila se mluvit s lidmi a byla hrubě odbyta, kárána a vysmívána domnělými přáteli. Často téměř výtky navršené na její hlavu, zničily poslední jiskřičku naděje. Duše, která si je vědoma upřímných a poctivých úmyslů, shledává, že se musí méně obávat Boha, než lidí, kteří mají srdce z ocele. Duše, svíjející se v lidské agonii odvracejí se od nesprávných¨soudů a odsouzení lidí, kteří neumějí číst v srdci, ale přesto se odvažují soudit své bližní. Odvracejí se od toho, který je bez stínu neporozumění, k Tomu, který zná všechny záchvěvy srdce, který je obeznámen se všemi okolnostmi pokušení. Bůh zná každý skutek z minulosti a když zkormoucená duše toto vše uváží, je hotova svěřit záležitost svou Bohu u vědomí, že On je Bohem milosrdenství a soucitu. TM 354.1
Nehať upadneme v ruku Hospodinovu
Když byl David žádán, aby si zvolil potrestání za svůj hřích, pravil: „Nechať, prosím, upadnu v ruce Hospodinovy, neboť jsou mnohá slitování jeho, jedině ať v ruce lidské neupadám.“ (1 Pa 21,13) Věděl, že Bůh zná zápasy a úzkosti duše. Když někdo může pohledět na charakter Boží, nevidí v něm mstícího se ducha bez srdce, jak Jej zjevují lidské nástroje, vidí, že soužení a zkoušky jsou Bohem stanovené prostředky pro výchovu Jeho dítek a pro vyučení jich cestám Jeho, aby mohly docílit Jeho milosti. „Kdo jest mezi vámi, ježto se bojí Hospodina, poslouchej hlasu služebníka jeho. Kdo jest, ježto chodí v temnostech a nemá žádného světla, doufej ve jméno Hospodinovo a spolehni na Boha svého.“ (Iz 50,10) Když je ubohý odpadlík veden k proudu Boží lásky, zvolá: Až mne vyzkouší, vyjdu jako pročištěné zlato. Topící duše se stává trpělivou, důvěřivou ve vítězství v Boha i za nepříznivých okolností. TM 354.2
„Protož ve všem připodobněn býti měl bratřím, aby milosrdný byl a věrný nejvyšší kněz v tom, což se u Boha k očistění hříchů lidu díti mělo. Nebo, že sám trpěl, pokoušín byv, může také pokušení trpícím spomáhati.“ (Žd 2,17.18) „Protož majíce velikého nejvyššího kněze, kterýž pronikl nebesa, Ježíše Syna Božího, držmež to vyznání. Nebo nemáme nejvyššího kněze, kterýž by nemohl čitedlen býti mdlob našich, ale zkušeného ve všem nám podoben, kromě hříchu. Přistupmež tedy směle s doufáním k trůnu milosti, abychom dosáhli milosrdenství a milost nalezli ku pomoci v čas příhodný.“ (Žd 4,14-16) „Viztež, bratři, aby snad v někom z vás nebylo srdce zlé a nevěrné, kteréž by odstupovalo od Boha živého.“ (Žd 3,12) TM 355.1
Když smrtelný bloudící člověk dokazuje, že se má za důležitějšího, než je Bůh a když se má za spravedlivého, ač nezjevuje něžností ducha, která charakterizovala život našeho Pána Ježíše, můžeme si být jisti, že nebude-li tento činit pokání, bude rychle pohnuto svícnem z místa jeho. Celá nebesa jsou udivena strašlivou lhostejností lidských nástrojů. Lidé, kteří jsou sami pokoušení, aby padli do hříchu a potřebují odpuštění, jsou přesto plní soběstačnosti a necítí s bratrem, který je v osidle nepřítele a jehož bída a nebezpečí by měly vyvolati Krista podobnou účast a úsilí, aby jeho nohy byly postaveny na pevnou skálu. TM 355.2
Osudný klam
Osudný strašlivý klam spočívá na mysli člověka, poněvadž mužové, požívající důvěry v díle Božím, vyvyšují sami sebe a nevidí, že jiné duše, právě tak vzácné v očích Božích, jako oni sami, jsou zanedbány a že je s nimi hrubě zacházeno, že jsou drceny a zraňovány a ponechány, aby umřely. TM 356.1
Proměňující moc Boží musí sestoupit na muže, kteří zacházejí s posvěcenými věcmi a kteří jsou přesto neschopni z nějaké příčiny, známé nejlépe Bohu, rozeznávat posvátný oheň vlastnícího Božího zápalu od cizího ohně, který musí sami obětovat. Tento cizí oheň zneuctívá Boha právě tak, jako oheň Nádaba a Abiu. Svatý oheň Boží lásky činí lidi něžnými, laskavými a soucitnými k tě , kteří jsou v nebezpečí. Ti, kteří si libují v ostrých a panovačných slovech, ve skutečnosti říkají: Já jsem svatější, než ty. Nevidíš mou nadřazenost? TM 356.2
Ale postavení ještě nedělá člověka. Je to dokonalost a čistota charakteru – Duch Kristův, který ho činí vděčným, nesobeckým, bez stranickosti a pokrytectví – a to je to, čeho si Bůh cení. Těm, jejichž život je skryt s Kristem v Bohu, praví Pán: „Aj, na dlaních vyryl jsem tě, zdi tvé jsou vždycky přede mnou.“ (Iz 49,16) TM 356.3
Pro všechny v odpovědných postaveních mám poselství, promlouvané ústy Hospodinovými v 55. kapitole Izaiáše. Studujte tuto kapitolu a nepřipusťte, aby kterákoli lidská bytost si domýšlela, že stojí nad svými spolupracovníky, protože si domýšlí, že jemu svěřené odvětví díla je spojeno s větší odpovědností, aby, je-li podobná Danielovi, který toužil po moci, přicházející jedině od Boha, aby mohl zjevovat nikoli sebe sama a svou nedokonalost v sobeckém a podvodném počínání, ale pravdu ve spravedlnosti, nebude při ní ani stopy pýchy, nebo vlastní důležitosti, ale bude obtížena duchem moudrosti od Boha. TM 357.1
Svatý a cizí oheň
Představuje posvátnost díla, oslavuje pravdu a bude vždy představovat člověka i andělům svatou vůni charakteru Kristova. Toto jest svatý oheň Božího vlastního zápalu. Vše ostatní je cizí oheň, odporným Bohu a tím více urážejícím, čím větší odpovědnost v díle přináší něčí postavení. TM 357.2
Mám poselství o Boha hříšníkům na Sioně, které Kristus takto napomíná: „Budiž bedlivý a utvrzuj jiné umírající. Neboť jsem nenalezl skutků tvých plných před Bohem.“ (Zj 3,2) Obětuj vždy jen svatý oheň, neboť jen Kristovy skutky, Jeho láska, Jeho milosrdenství a Jeho spravedlnost budou stoupat vzhůru jako velmi libý oblak svatého, libě vonícího kadidla. TM 357.3
Ale cizí oheň je obětován uživateli tvrdých slov v domýšlivosti a ješitnosti, ve vyvyšování sebe sama v samospravedlnosti, ve svévolné autoritě, v despotismu, v utlačování, v omezování svobody lidu Božího vašimi plány a předpisy, které Bůh nejen neformoval, ale ani mu na mysl nepřišly. To vše je cizí oheň, neuznávaný Bohem. Ten neustále zkresluje Jeho charakter. TM 357.4
Mám pro vás poselství: „Hledejte Hospodina, pokudž může nalezen být, vzývejte ho, pokudž blízko jest. Opusť bezbožný cestu svou a člověk nepravý myšlení svá a nechť se navrátí k Hospodinu i slitujeť se nad ním a k Bohu našemu, neboť jest hojný k odpuštění. Nejsouť zajisté myšlení má jako myšlení vaše, ani cesty mé cesty vaše a myšlení má myšlení vaše. Nebo jakož prší déšť, nebo sníh s nebe a zase se tam nenavracuje, ale napájí zemi a činí ji plodistvou a úrodnou, tak že vydává símě rozsívajícímu a chléb jedoucímu. Tak bude slovo mé, kteréž vyjde z úst mých. Nenavrátí se ke mně prázdné, ale učiní to, což mi se líbí a prospěšně to vykoná, k čemu je posílám.“ (Iz 55,6-11) TM 358.1
„Tak, že odvrácen jest nazpět soud a spravedlnost zdaleka stojí, nebo klesla na ulici pravda a pravost nemá průchodu. Nýbrž zhynula pravda a ten, kdož se uchyluje od zlého, loupeži vydán bývá, což vidí Hospodin a nelíbí se mu to, že není žádného soudu. Když tedy viděl, že není žádného muže, až se užasl, že není žádného prostředníka. A protož vysvobození jemu způsobilo rámě Jeho a spravedlnost jeho sama jej zpodepřela. Nebo oblékl spravedlnost jako pancíř a lebka spasení na hlavě jeho. Oblékl se v roucho pomsty jako v sukni a oděl se horlivostí jako pláštěm. I budou se báti na západ jména Hospodinova a na východu slunce slávy jeho, což se přivalí jako řeka nepřítel, jejž duch Hospodinův pryč zažene. Neboť přijde k Sionu Vykupitel a k těm, kteříž se odvracejí od přestoupení v Jákobovi, praví Hospodin.“ (Iz 59,14-17.19.20) TM 358.2
*****
Nebudeš míti jiných bohů přede mnou
(Special Testimonies, Series A 9:16-21 [1897].)
Granville, Austrálie,
Srpen 1895
Můj duch nenalézá pokoje. Scéna za scénou mně je v symbolech předváděna a já nenalézám klidu, dokud nezačnu o tom psát. V centru díla se vytvářely věci takovým způsobem, že každá druhá instituce následuje tímto směrem. A sama Generální konference je nakažena nesprávným cítěním a nesprávnými zásadami. V pracovních plánech se ukazují tytéž zásady, které ovládaly po dosti dlouhou dobu záležitosti v Battle Creeku. TM 359.1
Bylo mi ukázáno, že národ Izraelský nezměnil náhle své smýšlení a konání. I generace za generací pracovali na falešných teoriích, uskutečňujíce zásady nepřátelské pravdě a kombinujíce s výplodem lidského rozumu. Lidským výmyslům byla dána přednost. TM 359.2
Svaté zásady, které Bůh dal, jsou předkládány jako svatý oheň, ale cizí oheň byl kladen na místo ohně svatého. Pravý opak pravdy a spravedlnosti je lstivě zaváděn pod záminkou, že tomu tak musí být, poněvadž se tak děje pro šíření věci Boží. Ale je to vynález lidský, vedoucí k útisku, nespravedlnosti, a špatnosti. Věc Boží je prostá jakéhokoli poskvrnění nespravedlností. Olupování členů rodiny Boží a jejich osobnosti, nebo jejich práva nemůže přinést přednost, nebo užitek. To vše je Bohu odporné. On neinspiruje takové jednání, jako proniklo do vašich usnesení o uveřejňování knih. TM 359.3
Bůh nepřijímá žádné takové podnikání. Takové kroky nebude provázet prospěch. Muži v Jeho díle jednají nesprávně a je na čase, aby byli zadrženi. Nechť lidé jednají s lidmi na podkladě zásad Desíti přikázání a neignorují tyto zásady v obchodním podnikání. Nesprávné návrhy byly prováděny, což není v souladu s vůli Boží, ale je to zkreslování Jeho charakteru. TM 360.1
Velký, milosrdný a svatý Bůh nikdy nevstoupí ve spolek s nečestným jednáním, nevezme pod svou ochranu ani ten nejmenší náznak nespravedlnosti. Lidé berou nepoctivý zisk, nebo užitek od těch, o kterých se domnívají, že podléhají jejich pravomoci. Jsou rozhodnuti přiměti jednotlivce k přijetí jejich podmínek, chtějí vládnout, nebo ničit. Nenastane podstatná změna, dokud nebude podniknut rozhodný krok pro zavedení nového pořádku. TM 360.2
Nepřijímejte v žádném z našich ústavů plány ani metody, které by přiváděly rozum, nebo schopnost pod kontrolu lidského soudu, neboť to není Božím úmyslem. Bůh dal lidem talent moci, která přináleží jedině jemu a Bůh nemůže být více zneuctěn, než když časný nástroj chce přivést pod svou kontrolu schopnosti druhých lidí i když by zisk z toho byl použit pro užitek díla Božího. V takovém uspořádání je rozum jednoho člověka ovládán rozumem druhého člověka a lidská činnost je oddělena od Boha a vystavena pokušení. Satanova metody směřuje k jednomu cíli – učinit člověka otrokem člověka. A když se tak stane, je výsledkem toho zmatek a nedůvěra, žárlivost a podezřívání. Takový postup maří víru v Boha a v zásady, které mají být kontrolovány, aby byly očištěny od lsti a od veškerého sobectví a pokrytectví. TM 360.3
Domýšlivá moc
Domýšlivost, jakoby postavení činilo z lidí bohy, mně působí obavy a úzkost. Je kletbou, ať se jí dopustí kdokoliv a kdekoliv. Toto poručnictví nad Božím dědictvím vyvolá takový odpor k lidské pravomoci, že dojde k neposlušnosti. Lidé poznají, že mužům ve vysokých a odpovědných postaveních nemůže být svěřeno, aby formulovali rozum a charakter druhých lidí. Výsledek toho bude ztráta důvěry i řízení věrných mužů. Ale Pán vzbudí dělníky, kteří si budou vědomi vlastní nicotnosti bez zvláštní pomoci od Boha. V každém čase předával Ježíš své statky své církvi. V sobě prvého příchodu Kristova na tento svět, vykonávali mužové, z nichž se skládal Sanhedrin, svou nadvládu nad lidmi tím, že jim vnucovali svou vůli. Tak byly duše, kterým Kristus dal svůj život, aby je osvobodil z pohanství satanova, přiváděny opět jiným způsobem zpět do tohoto poddanství. TM 361.1
Uvědomujeme si osobně své pravé postavení, že nesmíme jako Boží najatí služebníci kupčit svým správcovstvím? Máme osobní odpovědnost před nebeským Vesmírem za věrnost a důvěru, svěřenou nám Bohem. Naše vlastní srdce musí být zapáleno. Naše ruce musí mít něco, co by mohly předávat z toho, co nám Bůh svěřil. Ti nejnepatrnější z nás mohou být nástroji Božími, umožníme-li, aby On používal našich darů k Jeho nevyslovitelné slávě. Kdo zdokonaluje své schopnosti ze vší síly své, může přinášet Bohu svou oběť jako posvěcený dar, který je Mu líbeznou vůní. Je povinností jednoho každého z nás dbáti o to, aby naše schopnosti přinesly užitek jako dar, který musí být navrácen, když jsme se byli ze všech sil snažili, aby byl zdokonalen. TM 361.2
Duch panovačnosti sahá až k předsedům našich konferencí. Je-li někdo na svou moc domýšlivý a chce-li ovládat své bratry, cítí-li, že je nadán mocí, aby učinil svou vůli vládnoucí silou, pak je jeho odstranění nejlepší a jedině správnou cestou, aby nebyla způsobena škoda, aby neztratil-li vlastní duši, neohrozil duše druhých. „Vy všichni bratři jste.“ Tento sklon vládnouti nad Božím dědictvím, vyvolá protiklad, jestliže tito mužové nezmění své jednání. Mocní mají zjevovat Ducha Kristova. Mají jednat tak, jak by On jednal s každým případem, vyžadujícím pozornosti. Měli by chodit obtíženi Duchem svatým. Postavení člověka neudělá ho ani o vlas lepším v očích Božích. Bůh si cení jedině charakteru. TM 362.1
Kristus oznámil Mojžíšovi dobrotu, lásku a milosrdenství Boží. To byl Boží charakter. Když lidé, kteří prohlašují, že slouží Bohu, ignorují Jeho Otcovský charakter a odklánějí se od uctivosti a spravedlnosti v jednání s bližními, satan jásá, neboť on jim vnukl tyto vlastnosti. Kráčejí ve šlépějích římsko-katolických. TM 362.2
Ve šlépějích katolicismu
Ti, jimž je uloženo, aby representovali vlastnictví Božího charakteru, opouštějí platformu Bible a vynalézají předpisy a rozhodnutí, aby si podrobovali vůli druhých. Nucení lidí, aby se řídili ustanoveními lidskými, zavádí pořádek, který přehlíží něžný soucit a slitování, který zaslepuje zrak pro milosrdenství, spravedlnost a lásku Boží. Mravní vliv a osobní odpovědnost jsou pošlapány. TM 363.1
Někteří nechávají bez povšimnutí spravedlnost Kristovu skrze víru, neboť to je proti jejich duchu a proti všem jejich životním zkušenostem. Vládnout, je jejich způsob jednání. Satan má příležitost představit se. Když se někdo, kdo se pokládá za představitele Kristova, dá strhnout k příkrému jednání a k nucení lidí do těžké služby, dočká se toho, že takto utiskování buď zlomí každé pouto nátlaku, nebo budou vedeni k tomu, že pohlíželi na Boha jako na tvrdého Pána. Budou si libovat v tvrdých pocitech vůči Bohu a jejich duše se od Něho budou odvracet právě tak, jak to bylo plánem satanovým. TM 363.2
Tuto tvrdost srdce lidí, kteří tvrdí, že věří pravdě, svaluje satan na vliv pravdy samé a tím si lidé počínají pravdu ošklivit a odvracejí se od ní. Z této příčiny nemá mít žádný člověk odpovědné spojení s našimi ústavy, když nepokládá za důležité, zda má srdce masité, nebo srdce kamenné. TM 363.3
Lidé se domnívají, že zjevují spravedlnost Boží, ale nezjevují Jeho něžnost a Jeho velkou lásku, kterou On nás miloval. Jejich lidské vynálezy, mající svůj původ v lákavých plánech satanových a v jeho lsti, zdají se být dost příjemné zaslepenému zraku lidí, poněvadž to odpovídá jejich povaze. Lež uvěřená a prováděna se jim stává pravdou. A tak je dokonán účel satanových nástrojů, aby lidé došli k těmto koncům působením vlastní vynalézavosti. TM 363.4
Ale jak upadnou lidé do takového omylu? Vycházením ze špatných předpokladů a potom snahou dokázat, že je omyl pravdou. V některých případech mají první zásady dávku pravdy, protkanou omylem, ale to nevede k správnému počínání a tak jsou lidé svedeni. Aby mohli vládnout a nabýt moci, používají satanových metod, aby ospravedlnili své vlastní zásady. Vyučují se jako lidé většího rozumu, bystrozraku a chovají se jako představitelé Boha. Takoví jsou falešnými bohy. TM 364.1
*****
Pod čí korouhví?
(Special Testimonies, Series A 9:21-31 [1897].)
24. září 
Vše na našem světě je v pohybu. Nadcházející události vrhají své stíny. Znamení času jsou skutečně neblahá, ba zlověstná. V ničem není jistoty, co je lidské, nebo pozemské. Andělé ještě drží čtyři větry. Bůh nám ještě milostivě prodlužuje lhůtu. Každá, Bohem nám propůjčená moc, ať již fyzická, duchovní, nebo morální, musí být posvátně opatrována, aby mohla vykonat dílo, které nám bylo určeno pro naše bližní, kteří hynou ve své nevědomosti. Výstraha musí proniknout do všech světadílů. Nesnese odkladu. TM 364.2
Rychle se lidé řadí pod korouhev, kterou si volili a neklidně čekají a bdí nad postupem svých vůdců. Jsou takoví, kteří bdí a čekají a pracují pro příchod našeho Pána, kdežto druhá skupina se urychleně staví do řad pod vedení prvního velkého odpadlíka. Hledají svého boha v humanitě (lidskosti) a satan zosobňuje toho, koho hledají. Pro zavrhnutí pravdy bude většina tak zklamaná, že přijme padělek. Humanita (lidská povaha, slabost) je pozdravována jako Bůh. TM 364.3
Někdo přišel z nebeských dvorců, aby representoval Boha v lidské podobě. Syn Boží byl učiněn člověkem a přebýval mezi námi. „V něm život byl a život byl světlo lidí. A to světlo v temnostech svítí, ale tmy ho neobsáhly… Tentoť byl to pravé světlo, kteréž osvěcuje každého člověka, přicházejícího na svět. Na světě byl a svět skrze Něho učiněn jest, ale svět Ho nepoznal. Do svého vlastního přišel, ale vlastní jeho nepřijali Ho. Kteříž pak koli přijali Jej, dal jim moc syny Božími býti, těm, kteříž věří ve jméno Jeho.“ (J 1,4-5.9-12) TM 365.1
Existují pouze dvě skupiny. Satan pracuje svým nečestným podvodem a silný klamáním pochytá všechny, kteří nezůstávají v pravdě, kteří odvrátili svůj sluch od pravdy a přiklonili se k pohádkám a lžím. Že satan sám nezůstal v pravdě, jest tajemnou hádankou hříchu. Svou dovedností dává svým srdce ničícím omylům zdání pravdy. V tom spočívá jejich klamající podvodná moc. Poněvadž jsou padělkem pravdy, získávají spiritismus a víra v duchy, teosofie – nauka o tajemné podstatě vesmíru a Boha a podobné podvody takovou moc nad lidským duchem (spiritismus). Je to mistrovské dílo satanovo. Předstírá, že je Spasitelem člověka, dobrodincem lidského plemene a takto mistrně láká své oběti do zkázy. TM 365.2
Jsme varováni ve Slově Božím, že bdělost je cenou bezpečí. Jedině na přímé stezce pravdy a spravedlnosti můžeme uniknout moci pokušitele. Avšak svět je polapen v léčku. Satanova zručnost je vycvičena ve vynalézání nespočetných plánů a metod, jak by provedl a dokončil své úmysly. Dovedně se představuje a pracuje v přestrojení anděla světlosti. Jedině oko Boží rozpoznává jeho plány na poskvrnění světa falešnými a zhoubnými zásadami, které nesou zdání pravé dobroty. Pracuje na tom, aby omezil náboženskou svobodu a aby vnesl do náboženského světa jakýsi druh otroctví. Organizace a instituce, pokud nejsou udržovány mocí Boží, budou pracovat pod satanovým diktátem, aby dostal lidi pod nadvládu lidí. Podvod a klam ponesou zdání horlivosti pro pravdu a pro přiblížení se království Božího. Cokoli není v našem životě jasné jako den, patří k metodám, které jsou prováděny dokonce i mezi Adventisty sedmého dne, činícími si nárok na přítomnou pravdu. TM 365.3
Když lidé odporují výstrahám, jež jim Pán posílá, stanou se dokonce vůdci špatného činění. Takoví lidé neprávem se domnívají, že spravují přednosti a výsady Boží, odvažují se toho, čeho by Bůh sám nečinil, hledí vládnout myslí člověka. Zavádějí vlastní metody a plány, svým špatným chápáním Boha oslabují víru druhých k pravdě, vnášejí nesprávné zásady, které budou pracovat jako kvas, poskvrňující a kazící naše ústavy a církve. Vše, co snižuje lidskou představu o spravedlnosti, slušnosti a nestranném posuzování, jakýkoliv výmysl, nebo příkaz a nauka, přivádějící lidské Boží nástroje pod kontrolu lidského rozumu, oslabuje jejich víru v stezky přímé dokonalosti a spravedlnosti. TM 366.1
Bůh neospravedlní žádný nápad, kterým by člověk i v tom nejmenším ovládal, nebo utiskoval svého bližního. Jedinou nadějí pro padlého člověka je pohled na Krista a Jeho přijetí za osobního Spasitele. Jakmile začne člověk vládnout rukou železnou druhého člověka, jakmile začne zapřahat člověka a pohánět ho dle vlastního rozumu, zneuctívá Boha a uvádí v nebezpečí svou vlastní duši i duše svých bratří. Hříšný člověk může nalézti naději a spravedlnost jedině v Bohu a lidská bytost může být jen potud spravedlivá, pokud má víru v Boha a udržuje s Ním živé spojení. Polní květina musí mít kořeny v půdě, musí mít vzduch, rosu, deštiček a slunce. Jen tehdy pokvete, dostane-li se jí těchto předností a ty jsou všechny od Boha. Tak je tomu i s lidmi, dostáváme od Boha to, co je užitečné pro dušení život. Je nám dána výstraha, abychom nedůvěřovali člověku, ani abychom nečinili tělo svou sílou. Všem, kteří takto činí, se dostane zlořečenství. TM 366.2
Ježíš a Nikodém
Nikodém hledal v noci rozhovor s Ježíšem a pravil: „Mistře, vím, že jsi od Boha přišel, Mistr, nebo žádný nemůže divů činiti, kteréž ty činíš, leč by Bůh byl s ním.“ (J 3,2) To vše bylo pravda, ale co řekl Ježíš? Odpověděl: „Amen, amen, pravím tobě: Nenarodí-li se kdo znovu, nemůže viděti království Božího.“ (J 3,3) Zde máme člověka, požívajícího důvěry, člověka, na kterého se pohlíželo jako na znalce židovských zvyků, člověka, jehož mozek byl naplněn vědomostmi a moudrostí. Měl skutečně neobyčejné schopnosti. Nebyl by šel ve dne k Ježíši, poněvadž to by bylo budilo pozornost, byl by se stal předmětem poznámek. Bylo by příliš pokořující pro Židovského zákoníka, aby se přiznal k opovrhovanému Nazaretskému. Nikodém si myslí: Ověřím si poslání a nároky tohoto učitele, je-li skutečně světlem k osvícení lidstva a slávou Izraele. TM 367.1
Ježíš odpověděl Nikodémovi působivě. Slovní potyčky tvé věci nepomohou, argumenty nepřinesou duši světlo. Musíš získat nové srdce, jinak nemůžeš vejíti do království Božího. Není to větší schopnost dokazování, co tě uvede do správného postavení, ale nová předsevzetí, nové pohnutky jednání. Musíš se znovuzrodit. Pokud nenastane tato změna a neučiní vše nové, budou bezcenné i ty nejpádnější důkazy, které mohou být podány, nedostatek je ve tvém vlastním srdci. Vše musí být změněno, jinak nemůžeš vejíti do království Božího. TM 368.1
To bylo pro Nikodéma velmi pokořující vysvětlení a s pocitem rozhořčení se chápe slov Kristových a praví: „Kterak může člověk naroditi se, starý jsa?“ (J 3,4) Nebyl dost duchovní aby pochopil význam slov Kristových, ale Spasitel nepopíral argument argumentem. Pozdvihne svou pravici se slavnostní klidnou důstojností klade důraz na pravdu a s větší určitostí a důrazností: „Amen, amen, pravím tobě: Nenarodí-li se kdo z vody a z Ducha, nemůže vjíti do království Božího. Což se narodilo z těla, tělo jest a což se narodilo z Ducha, duch jest. Nedivíš se, že jsem řekl tobě: Musíte se znovuzrodit. Vítr, kam chce věje a hlas jeho slyšíš, ale nevíš odkud přichází a kam jde. Takť jest každý, kdo se z Ducha narodil.“ (J 3,5-8) Nikodém řekl jemu: „Kterak mohou tyto věci býti?“ (J 3,5) TM 368.2
Některé paprsky světla pronikly do zákoníkova mozku. Kristova slova ho naplnila svatou bázní a přiměla ho k otázce: „Kterak mohou tyto věci býti?“ S hlubokou vážností odpověděl Ježíš: „Ty jsi mistr v Izraeli a toto neznáš?“ (J 3,10) Tato slova dávají Nikodémovi naučení, že má mít mnohem pokornější mínění o sobě pro svou duchovní nevědomost, místo, aby se cítil pohoršen nad jasnými slovy pravdy. Avšak slova Kristova byla promlouvána s tak vznešenou důstojností a Jeho pohled a zvuk hlasu vyjadřoval tak velikou lásku, že se Nikodém necítil uražen, když si uvědomil své pokořující postavení. TM 368.3
Zajisté, že neměl být člověk pověřený náboženskými zájmy svého lidu, tak neznající pravdy pro ně tak důležité. Vždyť tato pravda ukazovala podmínky možnosti vejití do království nebeského. „Amen, amen, pravím tobě“, pokračoval Ježíš, „že což víme, mluvíme a což jsme viděli, svědčíme, ale svědectví našeho nepřijímáte. Poněvadž zemské věci mluvil jsem vám, nevěříte, kterak budu-li vám praviti nebeské, uvěříte?“ (J 3,11,12) TM 369.1
Tato lekce platí pro nás i dnes
Tato Nikodémova lekce se velmi hodí na muže, kteří jsou dnes v odpovědných místech, jako tehdy zákoníci v Izraeli a jejichž hlasy často slyšené ve výborech podávají jasný důkaz, že mají téhož ducha, jako měl Nikodém. Bude mít lekce, udělená přednímu zákoníku tentýž účinek na jejich srdce a život? Po této rozmluvě byl Nikodém obrácen. Kristus promlouvá své slovo právě tak opravdově k předsedům konferencí, jako ke starším sborů a k těm, kteří zastávají úřednická místa v našich ústavech: „Amen, amen pravím vám, nenarodí-li se kdo znovu, nemůže vejíti do království Božího.“ „A dám vám srdce nové.“ TM 369.2
Bude-li Duch svatý denně pracovat na vašem srdci a formovat je, dostane se vám božského bystrozraku, abyste rozpoznali charakter království Božího. Nikodémovi se dostalo od Krista naučení a stal se pravým věřícím. Jeho hlas bylo slyšet v radě Sanhedrinu proti jejich opatřením, směřujícím k prosazení smrti Kristovy. „Zdaliž zákon náš soudí člověka, leč prve uslyší od něho a zví, co by činil?“ S posměchem zněla odpověď: „Nejsi-li i ty Galilejský? Ptej se a viz, žeť prorok z Galilee nepovstal.“ (J 7,51.52) TM 369.3
Ježíš získal v Nikodémovi žáka. V oné noční rozmluvě s Ježíšem, stál přesvědčený muž před Spasitelem pod konejšivým a podmaňujícím vlivem pravdy, která zasvítila do komůrky jeho mozku a zapůsobila na jeho srdce. Ježíš řekl: „Poněvadž zemské věci mluvil jsem vám a nevěříte, kterak, budu-li vám praviti nebeské, uvěříte? A jistě žádný nevstoupil v nebe, než ten, kterýž sestoupil s nebe.“ (J 3,12.13) Ježíš neříká Nikodémovi pouze, že musí mít nové srdce, aby mohl spatřit království nebeské, ale říká mu též, jak je může získat. Čte v tázavém pohledu opravdového hledatele pravdy a předkládá mu svůj vlastní obraz: „A jakož Mojžíš povýšil hada na poušti, takť musí být povýšen Syn člověka, aby každý, kdož věří v Něho, nezahynul, ale měl život věčný.“ (J 3,16) Tato lekce má tu největší důležitost pro každou žijící duši, poněvadž zde jsou v jasných liniích stanoveny podmínky spasení. Kdyby někdo neznal žádný jiný text v Bibli, tento jediný by již stačil, aby byl jasným kazatelem pro duši. TM 370.1
Jako poradce je tento text pro každého člověka, který přijímá odpovědnost, pro každého kdo zachází s lidskými dušemi,má být tato velká, nádherná pravda jasným a zářícím světlem. Není ctí pro toho, kdo vlastní Slovo Boží, aby řekl: „Nemám zkušenosti, nerozumím těmto věcem.“ Nestane se moudřejším, dokud si nebude sám sebe mnohem méně vážit. Musí se učit své lekci jako malé dítě. Jako první povinností musí být chápání Slova Božího ve smyslu znovuzrození duše. Tato změna musí nastat u každého člověka dříve, než přijme postavení vedoucího ve spojení s posvěceným dílem Božím. Nemá-li někdo živé spojení s Bohem, budou vždy převládat jeho vlastní city a vlastní duch. Toto může být dobře představováno jako cizí oheň, obětovaný místo ohně posvátného. Člověk vetkal do díla Božího své vlastní kazy charakterové, myšlenky lidské a pozemské, klamy a omyly, svádějící jej i všechny, kteří je přijímají. TM 370.2
Amalechův soud
Bůh se zavazuje svým nejsvětějším slovem, že vám požehná, budete-li choditi po jeho cestách a konati spravedlnost a soud. „Nebudeš míti v pytlíku svém nejednostejného kamene, většího a menšího. Aniž budeš míti v domě svém nejedno stejného korce, většího a menšího. Váhu celou a spravedlivou míti budeš, též míru celou a spravedlivou budeš míti, aby se prodlili dnové tvoji v zemi, kterouž Hospodin, Bůh tvůj dá tobě. Nebo v ohavnosti jest Hospodinu, Bohu tvému, kdožkoli činí ty věci, všeliký činící nepravost. Pamatuj na to, coť učinil Amalech na cestě, když jste šli z Egypta, kterak vyšed v cestu tobě, zadní houf tvůj všech mdlých, kteříž šli za tebou, pobil, když jsi ty byl zemdlený a ustálý a nebál se Boha.“ (Dt 25,13-18) TM 371.1
Přesto, že synové Izraelští velmi často zarmucovali Boha tím, že se odvraceli od Jeho rady, přece On stále o ně něžně pečoval. Pán Ježíš viděl, jak nepřátelé využívají jejich situace, aby jim uškodili, neboť jejich dílem (úkolem) bylo, aby vnesli utrpení mezi znavené, kteří putovali pod Božím vedením. Poslyšte soud, který vynesl Bůh: „Protož, když by Hospodin Bůh tvůj dal tobě odpočinutí ode všech nepřátel tvých vůkol v zemi, kterouž Hospodin Bůh tvůj dává tobě v dědictví, abys dědičně obdržel ji, vyhladíš památku Amalecha pod nebem, nezapomínejž na to.“ (Dt 25,19) TM 372.1
Píši tato Boží slova proto, aby ti, kteří vyznávají, že jsou Jeho dětmi, nepřijali zlořečenství, vyslovené nad Amalechem, proto, že by následovali činů Amalechových. Jestliže, se pohanům dostalo této vyhrůžky za to, že přepadli slabé a unavené, co asi vyřkne Bůh proti těm, kteří mají světlo, velké možnosti a výsady, ale nezjevují Ducha Kristova vůči vlastním bratřím? TM 372.2
Pán vidí, každé jednání bratra s bratrem, oslabují víru a maří důvěru v sebe sama, jako mužů jednajících spravedlivě a nestranně. Co nejdůrazněji vyjadřuje svou nelibost nad nepoctivostí v obchodování. Praví: „Zdaliž ospravedlnit mám vážky nepravé a v pytlíku kamení falešné?“ (Mi 6,11) Tato zde uvedená špatnost by se neměla objevovat v našich ústavech. Žel, že činy, o kterých je zde mluveno, se děly a ještě stále dějí. TM 372.3
Mnoho stran by mohlo být o těchto věcech popsáno. Celé konference jsou mocně týmiž zvracenými zásadami ovlivňovány. „Bohatí jeho plní jsou nátisku a obyvatelé jeho mluví lež a jazyk jejich lstivý jest v ústech jejich.“ (Mi 6,12) Pán bude pracovat na očištění církve. Mluvím vám pravdu, Pán se již chystá, aby vše převrátil v ústavech, nesoucích Jeho jméno. TM 372.4
Kdy přesně tento očisťovací proces započne, nemohu říci, ale nebude dlouho odkládat. Ten, který má vějičku v ruce, vy čistí svůj chrám ode vší mravní poskvrny. Vyčistí pečlivě a důkladně svou půdu. Bůh je ve sporu se všemu, kteří se dopouštění i té nejmenší nepravostí, neboť když tak činí, zavrhují autoritu Boží a ohrožují svou výsadu a účast na smírčí oběti vykoupení, které Pán Ježíš podstoupil pro každého syna a dcerku Adamovu. Vyplatilo by se jít cestou odpornou Bohu? Vyplatilo by se jít cestou odpornou Bohu? Vyplatilo by se zapalovat Bohu ve vašich kadidelnicích cizí oheň jako oběť a tvrdit, že v tom není rozdílu? TM 373.1
Není to příkaz Boží, aby se tolik soustředilo v Battle Creeku. Nyní stávající stav vůči mně byl předložen jako varování. Srdce mne bolí z tohoto odhalení. Pán varoval, aby tak předešel tomuto demoralizujícímu stavu, ale Jeho výstrahy nebylo dbáno. „Vy jste sůl země. Jestliže sůl zmařena bude, čím bude osolena? K ničemu se nehodí více, než aby byla ven vyvržena a od lidí pošlapána.“ (Mt 5,13) TM 373.2
Snažně prosím své bratry, aby procitli. Nenastane-li urychleně změna, musím lidu oznámit fakta, neboť tento stav se musí změnit. Neobrácení mužové nesmí být dále správci a řediteli v tak důležitém a posvátném díle. Musíme s Davidem zvolat: „Čas jest, abys se přičinil, Hospodine, zrušili Zákon tvůj.“ (Ž 119,126) TM 373.3
Bůh vede sbor se svým lidem
(Special Testimonies, Series A 9:37-50 [1897].)
Cooranbong, Austrálie
5. července 1896
Měla by být věnována zvláštní péče tomu, aby se každý člověk naučil svou závislost znát k Bohu, neboť On je pramenem vší moudrosti, moci a výkonnosti. Bylo mně ukázáno, že je omylem domnívat se, že by měli mužové ve zvlášť odpovědném postavení v Battle Creeku daleko větší moudrost, než obyčejní lidé. Ti, kteří se domnívají, že mají Boží osvícení, spoléhají se na lidský úsudek a přijímají jejich rady jako hlas Boží. Ale toto není bezpečné, neboť dokud nejsou lidé plně posvěcení Bohu, bude satan skrze ně tímto přesvědčením pracovat, což nebude pro přítomné, ani věčné dobro těch, kteří je poslouchají. TM 374.1
Mnozí si zvykli psát, nebo dotazovat se o radu a pokyny, když se dostali do obtížné situace. Ale jest omylem pro ty, kteří jsou v odpovědném postavení v našich různých ústavech, aby byli závislí na mužích, kteří všichni musí nésti mnoho břemen a odpovědnosti. Slabá, nezdravá zkušenost bude údělem těch, kteří jsou učeni, aby plně spoléhali na druhé. Ti, na nichž jsou závislí, mohou mít mnoho větší bázeň Boží, než oni sami a navíc duchovní moci a schopnosti, než je výsadou jejich samotných. Kéž by si jen uvědomili, že mají být ne dětmi, ale pevnými muži, statečnými, snažícími se získat opatrnost v tom, co již vlastnili jako schopnosti, zapůjčené jím Bohem. Jsme osobně odpovědní za využití schopností, jež nám Bůh dal. Náš úsudek musí být pěstován. Usilovným a vytrvalým přemýšlením musí se pracovat, aby se vyřešili těžkosti. TM 374.2
Bůh dal každému člověku určitou práci a postavil-li muže do odpovědných postavení, dá jim také svého Ducha svatého a sílu pro dílo jim svěřené. Ale mužové, kteří jsou voláni, aby podnikali dlouhé a drahé cesty, aby pomáhali druhým radit a plánovat, nejsou sami v úzkém spojení s Bohem vší moudrostí, důvěřují-li své vlastní síle a moudrosti. K čemu budou dobré jejich nákladné cesty, nejeví-li ochotu nést jho Kristovo, nebo učit se v Jeho škole být něžného a pokorného srdce, jako On byl, nenaučí-li se pozvedat břemena, která jim Bůh uložil a následovat Ho, kamkoliv by je vedl. Jakou cenu má jejich moudrost? Není vyložené bláznovství před Bohem? TM 375.1
Učte tomu lid
Přípravné konference mohou být závislé na Generální konferenci v otázce světla, znalostí a moudrostí, ale je to pro ně zdravé? Battle Creek nemá být střediskem díla Božího. Jedině Bůh může naplnit toto místo. Když má náš lid v různých místech své zvláštní shromáždění, učte je pro jméno Ježíše Krista a pro spásu jejich vlastní duše, aby si nedělali z těla moc a sílu. Člověk nemá moci, aby četl v srdcích svých bližních, Pán je jediným, na koho se může bezpečně spolehnout a Pán je přístupným na každém místě a v každém sboru a Unii. Stavět lidi na místo, kde má být Bůh, neuctívá a neoslavuje Boha. Má snad být předseda Generální konference Bohem svého lidu? máme snad pohlížet na muže v Battle Creeku jako na neomezenou moudrost? Když má Pán pracovat na lidských srdcích a na lidském intelektu, předkládají se lidu zásady a činy zcela rozdílné od této vůle, „Přestaňte doufati v člověku.“ (Iz 2,22) TM 375.2
Bůh se nesnadní v této věci se svým lidem. Proč zanechali svého Boha, který je tak miloval, že „Syna svého jednorozeného dal, aby každý, kdož věří v Něho, nezahynul, ale měl život věčný?“ (J 3,16) Jeho láska není nestálá a nejistá, ale převyšuje všechnu jinou lásku, jako nebe zemi. Stále bdí nad svými dítkami nezměrnou a věčnou láskou. „Ó hlubokosti bohatství i moudrostí a umění Božího! Jak jsou nevyzpytatelní soudové Jeho a nevystižitelné cesty Jeho.“ (Ř 11,33) TM 376.1
„Jestliže pak komu z vás nedostává se moudrosti, žádejž ji od Boha, kterýž všechněm dává ochotně a neomlouvá, i budeť dána jemu.“ (Jk 1,5) Milosrdenství, láska a moudrost mají být nacházeny v Bohu, ale mnoho těch, kteří prohlašují, že Ho znají, odvrátili se od Něho, v němž se soustřeďuje naše naděje života věčného a vycvičili se v závislosti na chybujících a klamajících bližních. Jsou duchovně pokřiveni, když takto činí, neboť žádný člověk není neomylný a spolehlivý a jeho vliv může svést z cesty. Kdo skládá důvěru v člověka, nejen že se opírá o nalomenou třtinu a dává satanu příležitost ku vniknutí, ale zraňuje i toho, v něhož je skládána důvěra. Stává se domýšlivým a ztrácí smysl závislosti na Boží moci. Jakmile je postaven člověk tam, kde má být Bůh, ztrácí sou čistotu, svou sílu, svou důvěru v Boží moc. Výsledkem je mravní zmatek, poněvadž se stává jeho síla neposvěcenou a zvrácenou. Má se za kompetentního soudit své bližní a snaží se neoprávněně být bohem nad lidmi. TM 376.2
„To tedy ciťte při sobě“
V díle Božím nesmí nikdo sebe sám vyvyšovat. Ať jakkoli mnoho známe, nechť jest sebevětší naše nadání, nikdo z nás se nemůže vychloubat, neboť to, co vlastníme, je pouze svěřeným darem, propůjčeným nám na zkoušku. Věrné využití těchto schopností rozhoduje o našem osudu pro celou věčnost, ale my sami nemáme ničeho, čím bychom se mohli vyvyšovat, neboť to, co máme, není naším vlastnictvím. TM 377.1
Musíme být zdvořilí ke všem lidem, něžní a soucitní, neboť takový charakter projevoval Kristus, když chodil po této zemi. Čím úžeji jsme spojeni s Ježíšem Kristem, tím něžněji a upřímněji se budeme chovat jeden k druhému. Vykoupení lidské rasy bylo tak plánováno, že člověk, jakkoli padlý, může být účastní božské povahy, bude náš vliv na osoby kolem nás opravdu blahodárný. V pohledu na Ježíše, učinitele a dokonavatele naší víry, můžeme být požehnáním pro všechny, s nimiž se stýkáme, neboť moc Ducha svatého na lidská srdce může je očistit a uchovat čistými. TM 377.2
Ti, kteří nepřijímají Krista jako svého osobního Spasitele, kteří necítí potřebu jeho milosti pro srdce a charakter, nemohou působit dobrým vlivem na osoby kolem sebe. Ať podniknou cokoli ve svém životě, budou vždy šířit vliv, kterého použije ve své službě satan. Takoví ztrácejí sami všechnu naději, i jiné přivádějí na scestí. TM 377.3
Studujte kříž
Kříž na Golgotě znamená vše pro hynoucí duše. Skrze utrpení a smrt Syna člověka byla umožněna spása člověka. Působením Ducha svatého chce Bůh, aby byl Jeho obraz v lidstvu obnoven, aby byla nová a živá životní zásada vštípena v srdce, která se hříchem poskvrnila. Láska Boží je schopna plně obnovit, znovuzrodit, povzbudit a posílit každou věřící duši, která chce přijmout pravdu, jaká je v Kristu Ježíši. Ale aby to mohlo být dokonáno, musí lidé vzít na sebe jho Kristovo. Kristův kříž musí být studován. Musí upoutat pozornost a udržovat lásku. Krev, jež zde byla za hříchy prolita, vyčistí a očistí srdce i mysl od jakéhokoli sobectví. TM 377.4
Posvěcení pravdou
Bůh je původcem vší pravdy a prožívaná pravda připravuje cestu pro pokročilejší, větší a hlubší pravdu. Když Boží vyslaní služebníci hlásají cestou pravdu, pracuje Duch svatý na mysli, která byla připravována chozením ve světě, zbystřuje vnímavost, aby mohla rozeznat krásu a velebnost pravdy. TM 378.1
Ale pravda není pravdou tomu, kdo neodhaluje svým povzneseným duchovním charakterem mocí to, což převyšuje vše, co může dát svět, odpovídající svým posvěcením, zvláštním charakterem samotné pravdy. Kdo je posvěcen pravdou, bude působit zachraňujícím vlivem na všechny, s nimiž přijde do styku. To je biblické náboženství. TM 378.2
Lidé, kteří byli jedině zachráněni smírčí obětí Pána Ježíše, nemají práva vyvyšovat se nad své bližní. Nechť jen sedí u nohou Ježíšových, učí se od Něho a nesnaží se ukazovat sebe. Zůstává-li láska Ježíšova v nich, budou nevědomky svítit a šířit světlo slávy Kristovy po celém světě. Ježíš pravil: „A já budu-li povýšen, všecky potáhnu k sobě.“ (J 12,32) Učiní-li kazatel Krista svou nadějí, svou důvěrou, svou závislostí, bude zajedno s Kristem, bude spolupracovníkem s Bohem a jeho přisluhováním budou duše obráceny ke Kristu. TM 378.3
Všechny schopnosti jdou od Boha
Mnozí nejsou učení a nejsou bohatí množstvím darů, ale proto nemusejí ještě propadat malomyslností. Ať jen užívají toho, co mají, nechť věrně bdí nad každou slabou stránkou své povahy a snaží se ji s Boží pomocí upevnit. Není živého člověka, který by měl nějakou schopnost, nebo moc, kterou by nebyl obdržel od Boha a pramen, odkud toto všecko pochází, je stále přístupný i té nejslabší lidské bytosti. Chce-li se přiblížit k Bohu, neomylnému to prameni síly, pozná, že Bůh plní svá zaslíbení. Ale v tomto díle nemusíme volat muže z dálky několika tisíc kilometrů, aby nám pomohli, neboť Kristus zaslíbil: „Proste a dáno bude vám, hledejte a naleznete.“ (Mt 7,7) TM 379.1
Bůh nedal lidem hřivny z pouhého rozmaru, ale dle Bohem daných schopností, aby je užívali. Čím větší hřivna je člověku propůjčena, tím více bude od něho požadováno. Bůh požaduje od každého lidského nástroje, aby dbal živého Slova a aby se důkladně seznámil s Jeho výslovnou vůli ve všech věcech tak, aby lidským používáním darů jemu propůjčených mohl získat ještě další dary. TM 379.2
Bůh by nás naučil, že sami jsme strůjci svého osudu. Charakter, který si vytvoříme v tomto životě rozhoduje, zda budeme, či nebudeme způsobilí žít po celou věčnost. Žádný člověk nemůže být neužitečným a nečinným. Nemusí mít mnoho schopností, ale nechť šafáři s těmi, které má. Bůh mu požehná v tomto poměru, v jakém bude poctivý a upřímný vůči Bohu i svým bližním. TM 379.3
Duch svatý čeká, aby mohl pomoci každé věřící duši a Ježíš prohlašuje: „Já jsem s vámi po všechny dny až do skonání světa.“ Nechť jsou věřící v Ježíše silní, zbožní a plní důvěry v Ježíšovu moc spasení. „Vzývej mne v den soužení a já tě vytrhnu a ty mne budeš slaviti.“ (Mt 28,20; Ž 50,15) TM 380.1
Naléhavá prosba Páně
Dovolte, abych naléhavě prosila naše přípravné konference, aby přestali s vědomou závislostí na jedincích a aby přestali dělat z těla své pomocníky. Nehleďte na druhé lidi, jak se chovají při usvědčování pravdy, nebo je neproste o pomoc. Nehledejte síly u mužů ve vysokých odpovědných postaveních, poněvadž právě oni jsou v nebezpečí, že budou pohlížet na své odpovědné postavení, jako na viditelný důkaz zvláštní moci Boží. Naše církev je slabá, protože členové jsou učeni, aby vzhlíželi a byli závislí na lidské pomoci a tisíce jsou zbytečně vydávány na cesty smrtelníků z jednoho místa na druhé, aby upravili malé těžkosti, ač přece Ježíš je vždy blízko ku pomoci všem, kdo jsou potřební a zarmoucení. TM 380.2
Výstrahy dané ve Slově Božím synům Izraelským nejsou zmíněny pouze pro ně, ale pro všechny, kdož žijí na této zemi. Praví jim: „Běda synům vzpurným, dí Hospodin, skládajícím radu, kteráž není ze mne a přikrývajícím ji přikrytím, ale ne z Ducha mého, aby hřích k hříchu přidávali, kteříž chodí a sestupují do Egypta, nedotazujíce se úst mých, aby se zmocňovali v síle Faraonově a doufali v stínu Egyptském.“ (Iz 30,1-2) Když Bůh káral svůj lid za starých časů proto, že nehledal rady u Něho, když byl v nesnázích, nebude i dnes nespokojen, když místo, aby byl závislým na jasných paprscích Slunka Spravedlnosti pro osvícení své cesty, odvrací se ve svých zkouškách Jeho lid od Něho, aby hledal pomoc lidských bytostí, bloudících, neschopných a bezmocných, jako oni sami? Kde je naše síla? Je snad v mužích, kteří jsou právě tak bezmocní a závislí jako my, kteří potřebují vedení Boží právě tak jako my? TM 380.3
Ochotná okamžitý pomoc
Kristus praví: „Beze mne nemůžete nic učinit.“ A On zajistil okamžitou pomoc v každé době potřeby. Ale mnozí mají slabou náboženskou zkušenost, protože místo, aby hledali Pána pro působení Ducha svatého, činí si tělo svým pomocníkem. Učte lid Boží, aby se obracel k Bohu ve svých nesnázích a získával tak sílu ze zaslíbení, které znamenají „amen“ pro každou věřící duši. TM 381.1
Slovo Páně k nám zní: „Proste a bude vám dáno, hledejte a naleznete, tlučte a bude vám otevříno. Nebo každý, kdož prosí, béře a kdož hledá, nalézá a tomu, kdož tluče, bude otevříno. Kterého pak z vás otec, prosil by syn za chléb, zdali kamene dá jemu? Aneb za rybu, zdali místo ryby dá jemu hada? Aneb, prisil-li by za vejce, zdali podá jemu štíra? Poněvadž tedy vy, jsouce zlí, umíte dobré dary dávati dětem svým, čím více Otec váš nebeský dá Ducha svatého těm, kteříž ho prosí?“ (L 11,9-13) TM 381.2
Zaslíbení Boží jsou plná a hojná a nikdo nepotřebuje být závislým na lidské síle. Bůh je blízko ku pomoci a podpoře všem, kteří Ho volají. A Je velmi zneuctěn, když nám věnoval svou důvěru a my se odvracíme od Něho. Od Toho jediného, který nás chápe, který nám může dát neomylné rady, když se odvracíme od Něho k lidem, kteří ve své lidské slabosti jsou schopni nás svést na scestí. TM 381.3
Nebo praví Pán: „Proto, že lid tento přibližuje se ústy svými a rty svými ctí mne, srdce pak své vzdaluje a bázeň jejich, jíž se mne bojí, jest z přikázání lidských pošlá: Z té příčiny, aj, já také divně zajdu s lidem tímto, divně pravím a zázračně. I zahyne moudrost moudrých jeho, a opatrnost opatrných jeho vymizí. Běda těm, kteříž hluboko před Hospodinem skrývají radu, jejichž každý skutek děje se v temnostech a říkají: Kdo nás vidí? A kdo nás četří?“ (Iz 29,13-15) Pán nám ukázal svou cestu, půjdeme po ní? TM 382.1
Anebo půjdeme my, časní a bloudící, tací jací jsme, ve své vlastní radě a budeme se řídit zásadami, před nimiž nás varoval? TM 382.2
Přítomná výstraha
„Nyní jdi, napiš to na tabuli před očima jejich a na knize vyryj to, aby to zůstávalo do nejposlednějšího dne a až na věky věků. Že lid tento zpurný jest, synové lháři, synové, kteří nechtí poslouchati Zákona Hospodinova, kteříž říkají vidoucím: Nemívejte vidění a prorokům: Neprorokujte nám toho, což pravého jest, mluvte nám pochlebenství, prorokujte oklamání. Sejděte s cesty, svozujte od stezky, nechať se vzdálí od tváří naší Svatý Izraelský. Protož takto praví Svatý Izraelský: Protož pohrdáte Slovem tím a doufáte ve lsti a v převrácenosti a spoléháte na ni: Z té příčiny bude vám tato nepravost jako zeď tržená padající a vydutí na zdi vysoké, jejíž brzké a náhlé bývá zboření.“ (Iz 30,8-13) TM 382.3
„Kdož by vyučoval umění? A komu by posloužil, aby vyrozuměl naučení? Zdali ostaveným od mléka, odtrženým od prsí? Poněvadž měli naučení za naučením, správu za správou, správu za správou, trošku odtud, trošku odonud. Avšak jako by neznámou řečí a cizím jazykem mluvil lidu tomuto. Když to jim řekl: Totoť jest odpočinutí, způsobte odpočinutí ustalému, toť jest pravím, odpočinutí. Ale nechtěli slyšeti. I bude jim Slovo Hospodinovo naučení za naučením, zpráva za zprávou, zpráva za zprávou, trošku odtud, trošku odonud, k tomu, aby šli a padajíce nazpět, setření byli a zapleteni jsouce, aby polapeni byli. Protož slyšte slovo Hospodinovo, muži posměvači, panující nad lidem tímto, kterýž jest v Jeruzalémě: Protože říkáte: Učinili jsme smlouvu se smrtí a s peklem máme srozumění, pomsta rozvodnila, až přecházeti bude, přijde na nás, jakžkoli jsme položili svod za útočiště své a pod falší jsme se ukryli: z té příčiny takto praví Panovník Hospodin: Aj, já zakládám na Sionu kámen, kámen zkušený, úhelný, drahý, základ pevný, kdo věří, nebude kvapiti. A vykonám soud podle pravidla a spravedlnost podle závaží, i zamete to omylné útočiště krupobití a skrýši povodeň zatopí.“ (Iz 28,9-17) TM 383.1
„Nebo tak řekl Panovník Hospodin, Svatý Izraelský: Obrátíte-li se a spokojíte-li se, zachováni budete. V utišení se a v doufání bude síla vaše. Ale nechcete.“ (Iz 30,15) „I uslyší v ten den hluší slova knihy a z mrákoty a tmy oči slepých prohlédnou. Ale tiší rozveselí se náramně v Hospodinu, a chudí lidé v Svatém Izraelském plésati budou, kdyžto přestane ukrutník a zahyne posměvač a všichni, kteříž jsou plní marnosti, vypleněni budou, kteříž obviňují z hříchu člověka pro slovo a na toho, kterýž je tresce, v bráně lécejí a pro nic utiskují spravedlivého. Protož takto dí o domu Jákobovu Hospodin, kterýž vykoupil Abrahama: Nebudeť již zahanben Jákob, aniž více tvář jeho zbledne. Nebo když uzří syny své, dílo rukou mých uprostřed sebe, an posvěcují jména mého, tedy posvěcovati budou Svatého Jákobova a v bázni Boha Izraelského sloužiti, aby bloudící duchem nabyli rozumnosti a reptáci naučili se umění.“ (Iz 29,18-24) TM 383.2
Přejdeme snad tyto výstrahy jako bezvýznamné? Pán volá ke každému učiteli, ke každému kazateli, ke každému, kdo obdržel světlo Jeho pravdy, aby dobře dbal na svůj duchovní stav. Dostalo se jim velkého světla, nemusejí již být závislí na časných lidech. Chtějí-li si zajistit život věčný, musí stavět na bezpečném základě. TM 384.1
Drž se Božích zásad
Žádný lidský výbor – koncil, nemůže bezpečně odstranit Boží zásady a stanovit své vlastní, neboť Slovo Boží prohlašuje: „A vykonám soud podle pravidla a spravedlnost podle závaží, i zamete to omylné útočiště krupobití a skrýši povodeň zatopí.“ „Nebo jako na hoře Parazim povstane Hospodin, jako v údolí Gabaon hněvati se bude, aby dělal dílo své, neobyčejné dílo své, aby vykonal skutek svůj, neobyčejný skutek svůj. A proto nebuďte již posměvači, aby se nezadrhla osidla vaše, nebo o zkažení a to jistém, vší země slyšel jsem ode Pána, Hospodina zástupů.“ (Iz 28,17.21.22) TM 384.2
Žijeme ve velmi významné době pro jednoho každého z nás. Je-li toto světlo správně přijímáno a oceňováno, bude nám i druhým k požehnání. Ale položíme-li důvěru ve svou vlastní moudrost a sílu, nebo v moudrost a sílu svých bližních, obrátí se v jed. V zápase o život věčný nemůžeme se opírat o druhého. Každý musí sám jíst chléb života. Musíme se osobně účastnit, aby duše, tělo i duch mohly být oživeny a posíleny jeho proměňující mocí a staly se tak podobnými duchu a charakteru Kristovu. Bůh musí být ve všem první a poslední a nejlepší. TM 385.1
Každý musí sám osobně hladovět a žíznit po spravedlnosti. Opírání se o lidí a důvěřování v jejich moudrost je nebezpečné pro duchovní život každého křesťana. Ti, ve které jsi skládal důvěru, mohou být poctiví a pravdiví a mohou i pilně sloužit Bohu, ale snažíme-li se sami osobně kráčet ve šlépějích Kristových, můžeme Ho právě tak dobře následovat, jako ti, které obdivujeme pro jejich pevný a pokorný život. TM 385.2
Ne člověk, ale Pán
Často se stává, že ti, ke kterým vzhlížíme, nejsou takoví, jakými se zdají být. Často se v srdci skrývá a číhá hřích a zlé návyky a klamné jednání je vetkáno do charakteru. Jak na to pohlíží náš nebeský Otec? Jeho rada je vždy spolehlivá, jasně dokázal svou velkou lásku k lidskému pokolení a rmoutí Ho, když jsou Jeho dítky povzbuzování, aby se od Něho odvrátily a spolehly se na časného člověka, kterého neznají a jehož soud a zkušenost nemohly být spolehlivé. Ale stalo se tak a Bůh byl postaven až na druhé místo. TM 385.3
Ve jménu Ježíše Krista Nazaretského, úpěnlivě prosím lid Boží, aby se opíral a spoléhal jen na Pána a obracel se k Němu o sílu. Běda, budete-li dávat člověka tam, kam patří Bůh. Nejsme jisti, ani bezpeční, bereme-li si za autoritu, nebo svého vůdce, člověka, každý nás určitě zklame. Sami musíme pracovat s bázní a s třesením na své záchraně. „Bůh zajisté jest, kterýž působí v vás i chtění i skutečné činění, podle dobře libé vůle své.“ (Fp 2,13) Máme vysoké povolání v Ježíši Kristu: Šíříme mocné a svaté dílo a Bůh volá každého, aby pozvedl jako korouhev v očích tohoto světa a nebeského Vesmíru, mocí Hospodinovou, v němž jest věčná síla. TM 386.1
*****
Buďme s Kristem jedno, tak jako On je jedno s Otcem a Otec nás bude milovat, jako miluje svého Syna. Můžeme mít tutéž pomoc jako Kristus, můžeme mít dostatečnou sílu pro každou obtížnou situaci, neboť Bůh chce být naším předním i zadním vojem. Chce nás se všech stran ohradit a až budeme předvedeni před vladaře, před mocné tohoto světa, nebudeme muset již předem přemýšlet, jak budeme mluvit. Bůh nás ve dni potřeby tomu naučí. Nechť nám nyní Bůh pomůže, abychom přišli k nohám Ježíšovým a učili se od Něho dříve, než se budeme chtít stát učiteli druhých. – RH Feb. 18, 1890 TM 386.2
Drahocennost Kristova pro Jeho následovníky
(Special Testimonies, Series A 9:75-80 [1897].)
Coorangong, Austrálie,
4. května 1896
Byla jsem zarmoucena, když jsem četla tvůj dopis, ze kterého vanul duch stísněnosti. Přečti si Efezským 2,3-22. Toto Písmo mně bylo dáno pro tebe. Čti je pečlivě, jak jsi dosud nikdy nečetl. Je plné naučení. Kristus přebývající vírou v našich srdcích – znamená hledět na Krista, přemýšlet o Kristu, milovat drahého Spasitele, jako svého nejvážnějšího přítele tak, že Ho nechceme žádným činem zarmoutit a urazit. Máme vždy Jeho zaslíbení ku potěše a ku pomoci. „Nebo milostí spaseni jste skrze víru, a to ne sami z sebe, darť jest to Boží.“ (Ef 2,8) TM 387.1
Mějte stále na paměti, že nikdy nenastane doba, kdy by pekelný stín satanův nepadal na na naši stezku, aby nebránil naší víře a nezatemňoval světlo, vyzařující z přítomnosti Ježíšovy, Slunce Spravedlnosti. Naše víra nesmí kolísat, ale musí se probíjet stínem. Máme zkušenost, která nesmí být pochována v temnotách pochybností. Naše víra není v cítění, nýbrž v pravdě. Inspirovaný apoštol mluví o našem bytí, vzdělaném na základ apoštolský a prorocký, kdežto je gruntovní úhelný kámen sám Ježíš Kristus. Církev Kristova je představována jako příbytek Boží v „Duchu svatém“. Abyste „v lásce vkořeněni a založeni jsouce, mohli stihnouti se všechněmi svatými, kteraká by byla širokost a dlouhost a hlubokost a vysokost a poznati přenesmírnou lásku Kristovu, abyste naplněni byli ve všelikou plnost Boží“ (Ef 3,18,19). Ach, jak vzácné možnosti a povzbuzení v lidském srdci, očištěném ode vší mravní nečistoty, kde přebývá Spasitel, zušlechťuje a posvěcuje celou povahu a činí z člověka chrám pro Ducha svatého. TM 387.2
Kristus osobním Spasitelem
Je tedy Kristus naším osobním Spasitelem? Nosíme na svém těle znamení umírání toho Pána Ježíše, který je pro nás životem, spásou a spravedlností? Kamkoli jdeme, doprovází nás vzpomínka na Toho, který nám je tak drahý? Přebýváme živou vírou v Kristu? On přebývá v našich srdcích naší osobní vírou, kterou jsme si osvojili. Máme společenství s Božskou přítomností a když si Jeho přítomnost živě představíme, přivedeme své myšlenky do vlivu Ježíše Krista. Naše duchovní zkušenosti odpovídají živosti tohoto společenství. Enoch chodil takto s Bohem. Kristus bude přebývat vírou v našich srdcích, budeme-li jen uvažovat, čím nám je a jaké dílo pro nás vykonal v plánu vykoupení. Máme se cítit nejšťastnějšími, když se budeme snažit pochopit tento veliký dar Boží našemu světu i nám osobně. TM 388.1
Tyto myšlenky mají moc ovládat celý náš charakter. Chci vám vštípit v paměť, že můžeme mít vždy božského společníka, budete-i jen chtít. „A jaké spolčení chrámu Božího s modlami? Nebo vy jste chrám Boha živého, jakž pověděl Bůh: Přebývati budu v nich a procházeti se a budu jejich Bohem a oni budou mým lidem.“ (2 K 6,16) Jakmile bude mysl přebývat v Kristu, je charakter formován podle Božího obrazu – podoby. Myšlenky jsou proniknuty Jeho dobrotou, Jeho láskou. Pohlížíme na Jeho charakter a tak přebývá Ježíš ve všem našem myšlení. Jeho láska nás objímá a ohrazuje. Pohledíme-li na slunce i jen na okamžik v jeho polední slávě a odvrátíme-li pak svůj zrak, zjeví se nám obraz slunce na všem, nač pohlédneme. Tak tomu je, pohledíme-li na Ježíše, vše odráží jeho obraz – Slunce spravedlnosti. Nevidíme ničeho jiného a nemůžeme o ničem jiném mluvit. Jeho obraz je vtisknut v oko naší duše a ovlivňuje každou částečku našeho denního života, zmirňuje a podrobuje si celou naši povahu. Stálým hleděním na Něho jsme přizpůsobování božskému obrazu, i Kristově podobě. Všem, s nimiž se stýkáme, odrážíme jasné radostné paprsky Jeho spravedlnosti. Náš charakter se změnil, neboť srdce, duše i mysl jsou prozářeny a osvíceny tím, který nás miloval a dal sebe samého za nás. Zde se opět projevuje osobní, živý vliv, přebývající vírou v našich srdcích. TM 388.2
Stálá přítomnost Ježíše
Když jsme přijali Slova Jeho naučení a když se nás cele zmocnil, stává se Ježíš pro nás trvale přítomným, ovládá naše myšlenky, slova i činy. Jsme proniknuti – prostoupeni a nasyceni učením největšího Učitele, jakého kdy svět znal. Pochopení lidské odpovědnosti a lidského vlivu propůjčuje charakter našim životním názorům a denní povinnostem. Ježíš Kristus je nám vším – prvním i posledním a ze všeho nejlepším. Je naší osnovou a náš útek, pravým tkanivem naší celé bytosti. Slova Kristova jsou Duch a život. Nemůžeme tedy zaměřit a soustředit své myšlení na sebe, nejsme to již my, kteří žijeme, ale je to Kristus, který v nás žije a On je naší nadějí a slávou. Naše „já“ je mrtvé, ale Kristus je živým Spasitelem. Budeme-li pokračovat v hledění na Ježíše, budeme vyzařovat Jeho obraz všem kolem nás. TM 389.1
Nepřestaneme sice uvažovat o svých nezdarech a zklamáních, nebo dokonce o nich mluvit, ale příjemnější obraz bude přitahovat náš zrak – vzácná láska Ježíšova bude přebývat slovem pravdy v nás. Co řekl Ježíš Samaritánce u Jákobovy studnice? „Kdybys znala ten dar Boží a kdo jest ten, kterýž praví tobě: Dej mi píti, ty bys prosila jeho a dal by tobě vody živé.“ „Kdož by se napil vody té, kterouž já dám jemu, nežíznil by na věky, ale voda ta, kterouž já dám jemu, bude v něm studnicí vody, prýštící se k životu věčnému.“ (J 4,10.14) Voda, o které zde Ježíš mluví, je zjevení Jeho milosti v Jeho slovu. Jeho duch, Jeho učení je jako pramen žízeň ukájejících, každé duši. Žádný jiný pramen, ke kterému by se utíkali, by neuspokojil. Ale slovo pravdy je jako chladné proudy nepřestávající vody Libanonu, které vždy uhasí žízeň a uspokojí. V Kristu je na věky plnost radosti. Touhy, radovánky a světské zábavy nikdy duši neuspokojí, ani neuzdraví. Ale Ježíš praví: „Kdož jí mé tělo a pije mou krev, máť život věčný.“ (J 6,54) TM 390.1
Kristova milostivá přítomnost v Jeho slově stále mluví k duši a představuje Ho jako studnicí živé vody pro občerstvení žíznící duše. Je naší výsadou a předností, že máme živého, stálého Spasitele. On je pramenem duchovní moci v nás a Jeho vliv bude vyvěrat v slovech a skutcích a bude občerstvovat všechny, kteří budou v okruhu našeho vlivu. Bude v nich vyvolávat přání a touhu po síle a čistotě, po svatosti a pokoji a po oné radosti, která sebou nepřináší starosti. A to je výsledek toho, když v nás přebývá Spasitel. TM 390.2
Prostřednická služba Kristova
Ježíš praví: „Aj, já s vámi jsem po všecky dny, až do skonání světa.“ (Mt 28,20) Kdysi chodil jako člověk po tomto světě. Jeho božství bylo oděno člověčenstvím, byl trpícím, pokoušeným člověkem, tísněným satanovými úklady. Byl ve všem pokoušen jako my a proto ví dobře, jak pomáhat pokoušeným. Nyní je po pravici Boží, je v nebi jako náš zástupce, aby za nás orodoval. Můžeme vždy čerpat úspěch a naději, když na to pomyslíme. On stále myslí na pokoušené na tomto světě. Myslí na jednoho každého z nás a zná všechny naše potřeby. Když jsi pokoušen, řekni si jen: On o mne pečuje. On za mne oroduje, On mne miluje. On za mne zemřel. Chci se mu bezvýhradně odevzdat. Zarmucujeme srdce Kristovo, když nad sebou truchlíme, jak bychom byli svým vlastním Spasitelem. Nikoliv, musíme svěřit zachování svých duší Bohu, jako věrnému Stvořiteli. On stále žije, aby mohl být prostředníkem zkoušených a pokoušených. Otevřete svá srdce jasným paprskům Slunce spravedlnosti a nechť nevyjde z vašich rtů ani vánek pochyby, ani slovo nevěry, abyste nezasévali setbu pochybnosti. Máme bohaté požehnání. Uchopte se jich vírou. Snažně vás prosím, abyste byli stateční v Pánu. Máme božskou sílu, která nám dodává odvahy, síly a víry. Čtěte Efezským 3. kapitolu. Řiďte se udělenými naučeními. Neste za všech okolností živé svědectví pro našeho Boha. TM 391.1
15. Boží osobní působení
(Články v této části jsou převzaty z Special Testimonies, Series A 10:25-33 [1897-1898].)
Výtka sobectví
Coorangong, Austrálie,
6. února 1896
Moji milí bratři v Americe,
velká služba Ducha svatého je našim Spasitelem takto jasně označena: „A onť přijda, obviňovati bude svět z hříchu.“ (J 16,8) Kristus věděl, že toto oznámení je úžasnou zástavou. Blížil se k dokončení své služby na této zemi a byl v dohledu kříže s plným vědomím břemene viny, která musela být na Něho uvalena, jako na nositele hříchů. A přece trpěl největší úzkostí o své učedníky. Snažil se pro ně nalézt útěchu a proto jim pravil: „Já pak pravdu pravím vám, že jest užitečné, abych já odešel. Nebo neodejdu-li, Utěšitel nepřijde k vám a pakliť odejdu, pošli ho k vám.“ (J 16,7) TM 392.1
Zlo se po celá staletí hromadilo a mohlo být jedině potlačeno a zadrženo mocnou sílou Ducha svatého, třetí podstatou Boží, která by nepřišla jen s omezenou energií, ale s plností mocí Boží. Musíme získat jiného ducha, neboť podstata zla pracuje všemi způsoby a podrobení se člověka jejímu ďábelskému zajetí je ohromující. TM 392.2
Sobectví zatemňuje úsudek
Dnes, právě tak, jako za dnů Kristových ovládá satan mysl i ducha mnohých lidí. Ach, kéž by bylo toto hrozné a strašlivé dílo rozpoznáno a mohlo mu být čeleno. Sobectví ztratilo zásady, zmátlo smysly a zatemnilo úsudek. Zdá se být podivným, že přes všechno světlo, zářící z Božího požehnaného Slova, mohly být pěstovány takové myšlenky, že mohlo dojít k takovému odklonu od ducha a pravdy. Touha, uchvátit velký zisk proto, aby mohli být druzí zbaveni Bohem jim daných práv, je původu satanského. Tím, že jsou lidé poslušni jeho vůle a jeho způsobu, staví se sami pod jeho korouhev. Těm, kteří byli polapeni do osidel, může být jen málo důvěřováno, jestliže se dokonale neobrátí a neobnoví, jejichž škodlivý účinek sami ani poznat nemohou. TM 392.3
Ach, kdyby pracovali ti, kteří jsou v různých polích v Americe a po celém světě dle příkazů Bible a snažili se vykořenit všechno sobectví, jaké dílo by to bylo pro církev vykonáno! Ale hříchy, na které bylo čas od času poukázáno, leží ve dveřích mnoha duší. Jsou to hříchy, které Pán nehodnotí jako viny lehké povahy. Kdyby se jen lidé vzdali ducha odporu proti Duchu svatému – toho ducha, který po dlouhou dobu byl kvasem v jejich náboženské zkušenosti, ohlásil by se Duch svatý sám v jejich srdcích. Usvědčoval by je ze hříchu. Ale Duch svatý byl pohaněn a světlo zavrženo. Je možným, aby prohlédli takoví, kteří jsou po léta zaslepeni? Je možné, aby po tak dlouhém odporu byly jejich oči pomazány? Bude hlas Ducha Božího rozeznán od podvodného hlasu nepřítelova? TM 393.1
Lidé brzy jasně ukáží, pod čí korouhev se postavili, zda pod korouhev knížete života, nebo pod korouhev knížete temnosti. Kdyby jen mohli jasně vidět, jak je to ukázáno, že jejich duše stojí na samém pokraji propasti, ohroženy zřítit se do hlubiny pod sebou, nemyslím, že by zůstali stát na tomto okraji byť i jen jediný další okamžik, kdyby dbali jen trochu o své spasení. TM 393.2
Není vůle Boží,aby někdo zahynul, ale aby všichni měli život věčný. Ach. Jak radostně by mé srdce poskočilo, kdybych si mohla být jista, že na nadcházející konferenci pocítí moji bratři, co znamenají čisté zásady pro ně, tak i pro všechny, s nimiž se stýkají. Měla by ještě naději, kdyby ti, kteří se tak vzdálili od Boha a pravé spravedlnosti, ukázali, že Duch svatý s nimi zápasí a že si jsou vědomí svého provinění, že se tolik odklonili od Slova Božího a že jednali jako slepí vůdcové slepých. Kdyby se probudili ze svého ohromení, pocítili by sklíčenost nad ztraceným časem – vzácným to darem Páně – nad ztracenými příležitostmi, které jim byly dány, aby mohli ukázat, jak si váží nezměrného soucitu Božího s padlým člověkem. TM 394.1
Hlas duše po službě
Každá duše, přijímající Ježíše za svého osobního Spasitele, bude toužit po výsadě služby Bohu a bude se s horlivostí chápat příležitostí, aby projevila svou vděčnost zasvěcením všech svých schopností službě svému Pánu Bohu. Bude toužit, aby mohla projevit svou lásku k Ježíši a k Jeho vykoupenému vlastnictví. Bude dychtit po namáhavé práci, po těžkostech a obětech. Bude pokládat za přednost zapírat sama sebe, nést svůj kříž a kráčet ve šlépějích Kristových, dávajíc takto najevo svou věrnost a lásku. Její svaté a dobročinné skutky budou vydávat svědectví o jejím obrácení a budou zřetelně ukazovat světu, že není nepravým, nýbrž pravým oddaným křesťanem. TM 394.2
Lidé používají nyní horlivě veškeré své obratnosti a kupčení, jen aby ukojili svou touhu po větším zisku. Jak mnoho by mohlo být vykonáno, kdyby použili těchto svých schopností, své horlivosti a pečlivého uvažování k získání přínosu do pokladnice Páně. Když na veskrz sobečtí lidé přijmou Krista, ukáží, že mají nové srdce a budou radostně konat vše pro šíření díla Božího, místo aby sahali po všem, čeho je jim možno dosáhnout, jen aby měli co nejvíce užitku, místo aby přinášeli třebas jen malé oběti pro Pána. Duch chamtivosti, který se tak rozmohl, v nich zemře a oni budou dbát slov Kristových: „Prodej, co máš a rozdej chudým.“ Budou pracovat právě tak horlivě a s takovou energií a vážností, aby vybudovali království Boží, jako dříve pracovali, aby získali bohatství pro sebe. TM 394.3
Říkám vám pravdu. Pojem povinnosti je daleko za naším svatým náboženstvím. Ach, kdyby se ti, jimž se dostalo tak veliké a velebné pravdy, vzchopili a střásli očarování, jež zatemnilo jejich smysly tak, že zadržují Bohu svou pravou službu, kolik by jen vykonalo jejich dobře organizované úsilí pro spásu duší! Jakou změnu by bylo možno vidět v prováděných zásadách! Svět, tělo a ďábel by nemohly tak zaslepit muže a ženy, aby nepřijali čisté, svaté a věrné zásady. TM 395.1
Přivlastněné Slovo Boží je přípravou pro život věčný. Ale lidé si toto Slovo vykládají takovým způsobem, že se stalo bezvýznamným. Srdce a svědomí se zatím zatvrdilo a zkazilo. Bratři, ve jménu Ježíšově se vás táží: „Věříte Slovu Božímu? Jste syny a dcerami Božími? Jestliže ano, pak je to proto, že jste přijali Krista do chrámu své duše a že váš duch je pod novým zákonem, totiž pod královským Zákonem svobody.“ Ach, kdyby se mně dostalo radostných zpráv, že se vůle a mysl vedoucích v Battle Creeku oprostila od učení a otroctví satanova, jehož zajatci byli po tak dlouhou dobu, ráda bych přeplula široký Tichý oceán, abych ještě jednou spatřila vaše tváře. Ale netoužím po tom, abych vás viděla s oslabeným nazíráním a zatemněnou myslí, poněvadž jste si zvolili tmu raději, než světlo. TM 395.2
Probouzející se vliv Ducha svatého
Boží Duch zjevuje své působení na lidském srdci. Když Duch svatý pracuje na mysli, lidský nástroj pochopí Kristovo prohlášení: „Onť mne oslaví, nebo z mého vezme a zvěstuje vám.“ (J 1,14) Podrobení se Slovu Božímu, znamená zrestaurovat sama sebe. Dovolte mu používat vašich schopností. On stvořil každou vaši schopnost, abyste mohli lépe uctívat a oslavovat Jeho jméno. Posvěťte se Jemu, ať všichni, kteří se s vámi stýkají, uvidí, že vaše energie je inspirována Bohem, že jsou vaše nejušlechtilejší síly povolány do služby Páně. Vlohy, jichž bylo jednou použito, abychom sloužili svému „já“ a šířili nemístné zásady, dostanou se do vlivu Ježíše Krista a stanou se jedno s vůlí Boží. TM 396.1
Mladí lidé musí být cvičení pro službu
V tomto směru se musí pracovat v církvi. Mladí mužové a mladé ženy musí být cvičeni a vychováváni a potom se pro ně naleznou i místa v díle. Jste zaražení a užaslí, protože Dr. ___ nepoměrně získává v lékařském díle misijním, poněvadž jeho dílo, daleko převyšuje dílo, které bylo Generální konferencí v církvích vykonáno. Oč zde jde? Je jasné, že se neřídili dle světla daného Bohem. Lidé nahradili Boží plány vlastními. Prospěch lékařského misijního plánu je Božím úmyslem. Toto dílo musí být konáno, pravda musí být nesena na rozcestí a mezi ploty. TM 396.2
Volání po nápravě
Ale srdce díla, veliké středisko, je oslabeno špatným vedením mužů, kteří nedrží krok se svým Vůdcem. Satan odvedl jejich peníze a schopnosti nesprávnými cestami. Jejich vzácný čas přešel ve věčnost. Vážné dílo, které musí nyní být vykonáno, útočný boj, který musí být vybojován, měl být již dávno právě tak horlivě veden v poslušnosti světla Božího. Celé tělo je nemocné pro špatné vedení a početné chyby. Lid, kterému Bůh svěřil věčné zájmy, strážce pravdy, bohatý na věčný úspěch, držitelé světla, které má osvítit celý svět, ztratili svou oporu, svůj vliv. Dopustil se snad Bůh chyby? Jsou muži v srdci díla vyvolenými nádobami, které mohou obdržet zlatý olej, který poslové Boží představeni dvěma olivami, vyprazdňují do zlatých nádob, aby doplnili lampy? Jsou lidé v Battle Creeku, mužové i ženy, které Bůh určil, aby vykonali nejsvětější dílo, jaké kdy bylo svěřeno smrtelníku ve společenství s Ježíšem Kristem v Jeho velikém podnikání? Konají svou povinnost ti, kterým přikázal, aby předávali druhým světlo z hořících lamp, aby kraje temna měly příležitost slyšet poselství spásy? … TM 397.1
Následky samolibosti
Ach, kdyby jen ti, kteří říkají, že znají pravdu, měli Ducha Kristova, Ducha Spasitele, který sám sebe obětoval, který se vzdal svého bohatství, své slávy, své velké moci a kdyby konali vše, aby Bůh mohl zachránit jejich duše, zapřeli by sami sebe, zvedli svůj kříž a následovali by Ježíše. Jak se budete moci zodpovídat Bohu ve velikém dni soudu, vy, kteří milujete světské poklady? Jak zodpovíte své slabé a bludné úsilí posílat pravdu do zámořských krajin? Peníze vydávané na jízdní kola a oděv a za jiné nepotřebné věci, musí být přičteny k tíži. Jako lid Boží máte reprezentovat Krista, ale Kristus se hanbí za ty, kteří hoví svým choutkám. Srdce mne bolí a sotva mohu potlačit své pocity, pomyslím-li jen, jak snadno se dá náš lid odvést od praktických zásad křesťanských samolibostí. Dosud věří pravdě mnozí z vás pouze částečně. Pán Ježíš praví: „Nemůžete Bohu sloužiti a mamoně.“ (L 16,13) A my musíme žít každým slovem, vycházejícím z Jeho úst. Kolik je těch, kteří věří Jeho Slovu? TM 398.1
Pán má odpor k vašemu sobeckému konání a přesto dosud vztahuje svou ruku. Naléhavě vás prosím, pro spásu vašich duší, abyste vyslechli mou prosbu za misionáře v cizích krajích, jejichž ruce jsou vašimi činy podvázány. Satan pracuje vší svou podvodnou mocí, aby přivedl věci tam, kde je cesta uzavřena pro nedostatek prostředků v pokladnici. TM 398.2
Uvědomujete si, že každým rokem hynou tisíce a deseti tisíce duší, které zmírají ve svých hříších? Soužení a soudy Boží konají již své dílo a duše jdou na zahynutí, protože světlo pravdy neozářilo jejich stezku. Věříte plně, že musíte nést Slovo Boží po celém světě? Kdo věří tomuto verši? „Ale kterak budou vzývati toho, v kteréhož neuvěřili? A kterak uslyší bez kazatele?“ (Ř 10,14) Kdo má takovou víru, která by ho učinila způsobilým uskutečňovat toto slovo? Kdo věří světlu, které dal Bůh? TM 398.3
Bůh volá po činnosti
Bůh volá k sjednocené činnosti. Musí být vyvinuto dobře organizované úsilí pro zajištění pracovníků. Existují ubohé, poctivé a pokorné duše, které si Bůh přeje postavit na vaše místo, které nikdy neměly možnosti, jež vy máte a které je nemohly mít, poněvadž jste vy nebyli zpracováni Duchem svatým. Můžeme být jisti, že až bude vylit Duch svatý, ti, kdo neobdrželi a neocenili jarní déšť, neuvidí, nebo nepochopí cenu pozdního deště. Jsme-li opravdově posvěceni Bohu, bude jeho láska vírou přebývat v našich srdcích a budeme radostně konat svou povinnost, v souladu s vůli Boží. TM 399.1
Ale malý zájem, projevovaný v díle Božím v našich církvích mně děsí. Prosím všechny, kdo mají prostředky, aby si připomněli, že tyto prostředky jim svěřil Bůh, aby jich bylo použito pro šíření díla, které přišel konat Kristus na tento svět. Pán praví každému člověku, že v očích Božích není vlastníkem toho, co má, ale pouze správcem svého majetku. Ne tvé, ale mé, praví Pán. Budete muset skládat Bohu počet ze všeho hospodářství. Ale máte jednu hřivnu, nebo dvě, nebo i pět, ani haléř nesmí být promarněn na vaše vlastní sobecké choutky. Vaše odpovědnost vůči nebesům měly by ve vás vyvolat bázeň a třesení. Rozhodnutí posledních dnů se točí kolem naší prokazované dobroty a dobročinnosti. Kristus uznává každý skutek milosrdenství, jakoby byl prokázán Jemu samému. … TM 399.2
*****
Horlivost pro Krista
(Special Testimonies, Series A 10:33-39 [1897].)
Všichni nesou jméno Kristovo, mají pro Něho pracovat srdcem, myslí, duší i sílou. A oni také budou pracovat, věří-li velikému evangeliu pravdy. Srdečnost jejich horlivosti pro Krista bude svědčit o míře jejich víry. Jejich „já“ zmizí v Kristu, jestliže jsou opravdově s Ním spojeni. Velký apoštol praví: „Živť jsem pak již ne já, ale živ jest ve mně Kristus. Že pak nyní živ jsem v těle, u víře Syna Božího živ jsem, kterýž zamiloval mne a vydal sebe samého za mne.“ (Ga 2,20) TM 400.1
Světlo opětovně sdělované Duchem svatým je: Neusazujte se. Jděte do velkých měst a vzbuďte zájem u vysoce postavených i nízkých. Kažte evangelium chudým, ale na tom nepřestávejte. Snažte se dosáhnout i vyšších tříd. Studujte svůj úsek a mějte na zřeteli, aby světlo svítilo i druhým. Toto dílo mělo již dříve být konáno. Nečiňte u otázky soboty svou první zvláštnost. Musíme se blížit lidem s praktickými předměty, se kterými by mohli všichni souhlasit. … TM 400.2
Lid Boží má vykonat dílo, které dosud nebylo vykonáno. Poselství milosti musí být dáno světu, hynoucímu ve svých hříších. Ti, kteří jsou spojeni s našimi ústavy, mají všechny předpoklady a možnosti pracovat pro ubohé hříšníky, kteří neznají Krista. Ale jsou němí. Kdyby jen naše církve žily pravdou a tak ukázaly víru, že Kristus přišel na svět, aby zachránil hříšníky, pak by doprovázela síla Boží jejich práci. Ale musí být ve styku s Pramenem všeho světla a vší účinnosti a ve styku se světem, nikoli však, aby přijali jeho ducha, ale aby mohli pracovat na díle, které jim Bůh přikázal dělat. … TM 400.3
Kazatelské učiliště
„Jdouce po všem světě, kažte evangelium všemu stvoření.“ (Mt 16,15) zní Kristův příkaz jeho pracovníkům. TM 401.1
Ale tohoto jasného prohlášení není dbáno. Ačkoliv bylo světlo opětovně dáváno, jsou mužové odvoláni s polí, kde mohli pokračovat v práci, v lásce a bázní Boží a snažit se zachránit ztracené. Tak tráví celé týdny v kazatelských ústavech. Byla doba, kdy byla tato práce nutnou, poněvadž náš vlastní lid se stavěl proti dílu Božímu, odmítáním světla a pravdy o ospravedlnění z víry. Tuto měli přijmout a šířit srdcem, hlasem i pérem, neboť jedině tak mohli účinně působit. Měli pracovat v inspiraci Ducha svatého, aby předávali světlo druhým. TM 401.2
Pole, bělejíce se ke žni byla zanedbána tím, že rok co rok byla veškerá pozornost věnována ústavům pro vzdělání kazatelů. Pracovníci byli zeslabeni, místo posilněni. To však je chyba. Bůh vyzývá své služebníky, aby sloužili a nikoli aby se stále učili a nikdy nedošli známosti pravdy. TM 401.3
Působení Ducha svatého
Veliké události příchodu – adventu Ducha svatého – jsou jasně vyjádřeny Kristem. Pravil: „Onť přijde, obviňovati bude svět z hříchu a z spravedlnosti a z soudu.“ (J 16,8) Toto světlo je po léta v našem lidu živeno. Moc Ducha svatého je mocně hlásána v Battle Creeku, ve velkém to srdci díla, aby mohla být sdílena těm, kteří jsou na rozcestích a mezi ploty, tak aby masa lidských bytostí pod satanovou vládou hříchu a smrti mohla být napravena a obnovena mocí Ducha. Ale když světlo přišlo k těm, kteří jsou ve středu díla, nevěděli, jak s ním zacházet. Svědectví dané Bohem Jeho lidu jsou v souladu s Jeho Slovem. TM 401.4
Když Kristus pronášel tato slova, stál ve stínu potupného kříže, symbolu to víry, která učinila oběť Kristovu nutnou, aby byl svět zachráněn před úplnou zkázou. Kristus vzhlížel k době, kdy měl přijít Duch svatý jako Jeho zástupce, aby konal úžasné dílo v Jeho zásluhách a skrze Něho. Cítil, že je Jeho výsadou oznámit svou pomocí podporu svým žákům. TM 402.1
Ti, kdo nemají živé spojení s Bohem, neoceňují zjevení Ducha svatého a nerozlišují mezi posvátným a všedním. Nejsou poslušní hlasu Božího, poněvadž tak, jako národ židovský neznají časů svého navštívení. Není pomoci muži, ženě, ani dítěti, kteří nechtějí slyšet a poslouchat hlasu povinnosti, neboť hlas povinnosti je hlasem Božím. Oči, uši a srdce se stanou nevnímavými, jestliže mužové a ženy odmítnou dbát božské rady a zvolí si cestu, která je jim nejpříjemnější. TM 402.2
Ach, jak mnohem lépe by bylo, kdyby všichni takoví pracovali na něčem jiném, než na posvátných institucích, určených Bohem za jeho velká střediska. Je předpokládáno, že jsou pod vedením Ducha svatého, ale to je omyl. Nekonají věrně dílo Boží, nedávají jasného důkazu, že si jsou vědomi jeho posvátného charakteru. Jejich příklad svádí druhé a způsobuje domněnky, že nemusí brát vážně Boží nástroje, určené Bohem pro záchranu duší a přivádí je k domněnce, že mohou vnášet vlastní myšlenky a všední plány do evangelia. Tak se dosahuje nízké a laciné úrovně a Bůh je tím velmi zneuctěn. TM 402.3
Bůh by byl rád, kdyby si všichni, kteří mají takovou zkušenost ve svém náboženském životě, našli povolání jinde, v nízkých sférách, kde by věčné zájmy nebyly zlehčovány jejich neposvěceným životem, kde je méně místa k setkání se s pokušením. Ale horlivá, tělo vysilující námaha může potlačit jejich špatné vlastnosti a druzí pak nebudou sváděni jejich škodlivými sklony a rysy charakteru. TM 403.1
Není neutrální půdy
Ti, kteří jsou nějak spojeni s dílem Božím v některém našem ústavě, musí být ve spojení s Bohem a musí správně jednat za všech okolností, aby viděli, kde budou nalezeni ve dni zkoušky. Nikdo, kdo je spojen s posvátným dílem Božím, nemůže zůstávat na neutrální půdě. Dokud je člověk nerozhodný, rozpolcený a nestálý, je si jist sám sebou, že nemůže nic ztratit, dokud ukazuje, že je člověkem, jejž Bůh nemůže použít. Ale mnozí pracují tímto způsobem. Nejsou Bohem povoláni, neboť by jinak tak rozhodně neotáleli dát se změnit mocným působením Ducha svatého. TM 403.2
Pán použije vyučených mužů, nebudou-li chtít ve své domnělé moudrosti zpracovávat Ducha svatého a poučovat Pána, že je lidská moudrost lepší, než plány Boží, poněvadž se lépe shodují s běžným míněním. Každý, kdo je ve službě Boží, je povinen stát statečně a čelit předsudkům, opozici a lidským vášním. Vždy musí být pamětliv, že je Božím služebníkem a v Jeho službě. TM 403.3
*****
Boží poslové
(Special Testimonies, Series A 11:2-13 [1898].)
Pán si přeje, aby se Jeho lid odřekl všeho nebiblického v Jeho službě. Z mužů povolaných ke službě Boží se nesmí stát jejich modly. Nesmí k nim být vzhlíženo s pověrčivým uctíváním. Pro moc, kterou jim propůjčuje jejich úřad, nesmí být pohlíženo na jejich hřích nade všecko hříšnější, neboť když se dopouštějí hříchů, činí sebe služebníky hříchu, nástroji satanovými, skrze něž může s úspěchem hřích udržovat. TM 404.1
Všichni si musí uvědomovat, že je zvláštní úsilí satanovo namířeno proti kazatelům. Vědí, že jsou pouze lidskými nástroji, nemajícími vlastní milosti a svatosti. Vědí, že jsou pouhým nástrojem, ustanoveným Bohem, aby byli mocnými prostředníky pro záchranu duší a že budou úspěšnými jedině tehdy, když jim Bůh, věčný Bůh, propůjčí úspěchu. Vědí, že poklad evangelia je v hliněných nádobách a že to je jedině moc Boží, která z nich může učinit nádoby ke cti. Mohou pěstovat vinice, Pavel může sázet a Apollo zalévat, ale jedině Bůh může dát vzrůst. TM 404.2
Bůh nikdy nezanechal svou církev beze svědka. Ve všech pokušeních a zkouškách, v opozici a pronásledování, uprostřed mravní temnoty, kterou církev procházela, měl Bůh muže, které si připravil, aby se chopili Jeho díla v různých místech a je šířili a zvelebovali. Skrze patriarchy a proroky zjevoval svou pravdu svému lidu. Kristus byl učitelem svého lidu za starých časů, právě tak opravdově, jako jim byl, když přišel na svět, oděn rouchem lidství. Tehdy skrýval svou slávu v lidské podobě, zjevoval se často svému lidu a mluvil s ním „tváří v tvář, jako mluví člověk s přítelem“. On, jejich neviditelný Vůdce, byl zahalen v ohnivém sloupu a v oblaku a mluvil ke svému lidu ústy Mojžíše. Hlas Boží bylo slyšet u proroků, které určil pro zvláštní dílo. Měli zvláštní poselství, které bylo podle způsobu a vůle Boží a to vkládal do úst jejich a přikázal jim je hlásat. Ujišťoval je, že jim Duch svatý dá výmluvnost. On, který znal lidské srdce, dal jim slova, kterými mohli zapůsobit na lid. TM 404.3
Poselství se vždy nelíbilo těm, kterým bylo posláno. Nepřáli si slyšet nic nového, ale chtěli chodit tak, jak chodili dříve. Ale Pán je vyburcoval výtkami a káral jejich jednání. Vdechl nový život spícím na stráži povinností, protože nebyli věrnými strážnými, kteří neměli spát ve dne, ani v noci. V bdělosti museli rozeznávat nepřítele a dát výstražné znamení lidu, aby každý mohl být na svém místě, aby ani bdělý nepřítel nemohl získat té nejmenší výhody. TM 405.1
Odpovědnost strážných Božích
I dnes prohlašuje Pán svým strážným, že budou ve svých hříších odvolání, budou-li nevěrní a nebudou-li varovat lid, nalézající se v nebezpečí. „Krev jeho, praví z ruky tvé vyhledám.“ (Ex 3,18) Ale pozvednou-li jeho poslové svého hlasu v kárání a varování, aby odvrátili lid od špatných cest a dávají-li přesto tyto duše sluchu tomuto volání, je strážný bez viny, ale hříšník proti Bohu bude vzat ve svých hříších, jeho krev bude na jeho vlastní duši. TM 406.1
Tyto vážné věci byly mi předloženy v jasných liniích. Bůh ustanovil apoštoly, kazatelé, evangelisty a učitelé pro zdokonalení svatých, pro dílo kazatelské, pro vybudování těla Kristova, abychom všichni došli jednoty víry. Bůh svému lidu prohlašuje: „Boží rolí, Boží vzdělání jste.“ (1 K 3,9) Musí se jít neustále vpřed. Krok za krokem musí stále kráčet jeho následovníci přímo vpřed, jinak by chromý byl vyřazen z cesty. Ti, kteří chtějí pracovat pro Boha, musí pracovat rozumně, aby doplnili nedostatky v sobě a oslavili Izraelského Boha choděním a prací ve světle slunce Spravedlnosti. Takto povedou církev výše k nebesům a budou stále zřetelněji ukazovat její oddělení od světa. TM 406.2
V té míře, jak se lidé připodobňují božskému vzoru, přestanou dbát vlastní osobní hodnosti. S horlivým, neutuchajícím, milujícím a poddaným zájmem budou chránit posvátné zájmy církve před zlem, hrozícím kalit a zatemňovat slávu, kterou chce Bůh nechat skrze ni svítit. Shledají, že satanovy úskoky nenalézají v ní ani místo, ani podpory ve smyslu povzbuzování ke kritizování, podpichováni, klevetění, pomlouvání a obviňování bratří. Neboť to by ji oslabilo a ponížilo. TM 406.3
Boje posilují
Nikdy nebude v dějinách církve doba, kdy by mohli dělníci Boží složit ruce v klín a žít v pohodlí, řkouce: „Všude je mír a bezpečnost. Neboť tehdy přijde náhlá zkáza. Vše může zdánlivě prospěšně postupovat, ale satan je bdělý a studuje jiný způsob útoku, kde by mohl být úspěšnější, neboť je veden mocí zdola. V té míře, jak dílo Boží s posvěcenou a s neodolatelnou energií pokračuje, upevňujíc korouhev Kristovy spravedlnosti a vedeno mocí od trůnu Božího, stává se velký spor stále prudším a rozhodnějším. Mysl se řadí proti mysli, plány proti plánům, zásady nebeského původu proti zásadám satanovým. Pravda ve svých různých fázích bude stále v rozporu s bludem v jeho stále se měnící a vzrůstající formě, který by, bylo-li by to možné, svedl vyvolené. TM 407.1
Naše dílo musí být dílem vážným. Nesmíme bojovat jako ti, kteří jen mlátí do vzduchu. Přisluhování, kazatelna a tisk vyžadují muže, jako Kálef, kteří pracují s odvahou, muže jejichž oči jsou posvěcené, aby mohl poznat pravdu od bludu, jejichž uši jsou posvěceny, aby mohli zachytit slova věrného strážce. Duch od trůnu Božího se dává pocítit degenerovanému křesťanstvu a zkaženému světu, který je ochoten dát se strávit dlouho odkládaným soudem uraženého Boha. TM 407.2
Nenávist k výtkám
Nyní je nebezpečí, že lidé ztrácí se zřetele důležitost pravdy pro tuto dobu a budou hledat ony věci, které jsou pro ně nové, cizí a strhující. Když jsou mnozí kárání Duchem Božím, jim povolanými nástroji, odmítají se napravovat a do jejich srdcí zapouští kořeny hořkost proti Božím služebníkům, nesoucím těžká a nepříjemná břemena. Jsou to muži, vyučující pravdě, kteří nezdokonalují svých cest před Bohem, ale snaží se skrývat své nedostatky a tak podporují odcizení se Bohu. Nemají dosti mravní síly a odvahy činit věci, které jsou i pro jejich vlastní dobro. Nevidí nutnost nápravy a tak zavrhují Slova svého Pána a nenávidí toho, kdo je napomíná u brány. TM 408.1
A právě toto odmítnutí dbát napomenutí, které Pán posílá, umožňuje satanovi, aby z nich udělal nejzapřísáhlejší nepřítele těch, kteří jim hlásají pravdu. Budou falešně svědčit proti těm, kteří jim přinesli poselství Páně. TM 408.2
Člověk, který zavrhne Slovo Boží, který usiluje o vlastní cestu a o prosazení vlastní vůle, trhá na kusy posla i poselství, které Bůh posílá, aby mu odhalil jeho hříchy. Sklony takového ovlivnily jeho chování a on se nyní ubírá špatnou cestou. Boží zásada zní: „Protož buď že jíte, neb pijete, aneb cokoli činíte, všecko k slávě Boží čiňte.“ (1 K 10,31) Ale on tak nečiní. Je takovým, jak smýšlí člověk tělesný. Ze srdce přicházejí zlé myšlenky, vnuknuté satanem. Počíná vtipkovat o zvláštnostech a slohu, duch satanův jej spřahuje s nepřítelem, aby pronášel kritiku o méně důležitých tématech. Pravda se mu stává stále méněcennější. Stává se obviňovatelem bratří atd. a mění vůdce. Vnější svět má pro něho větší váhu, než proud světla, které Bůh vylil na svět v poselstvích, které dal a s nichž se kdysi radoval. TM 408.3
Ach, jak mnoho věcí se zběhlo od doby, kdy jej tak neplnila nenávist vůči Bohu, protože mu bylo ukázáno na jeho nebezpečí a špatnosti. Připustil, aby zlé myšlenky sílily a převládaly proto, že nejedl každého dne tělo a nepil krev Syna Božího a z toho důvodu se nestal účastníkem božské povahy. Člověka poskvrňuje to, co z něho vychází. Jak zkažený musí být pramen, z kterého tyto špatnosti vznikly! TM 409.1
Osudová volba
Neposvěcení kazatelé se staví proti Bohu. Oslavují Krista a boha tohoto světa jedním dechem. Vyznávají Krista, ale objímají Barabáše a volají svými činy: „Ne toho, ale Barabáše.“ (J 18,40) Mějte se na pozoru všichni, kdo čtete tyto řádky. Satan se vychloubá, co vše může učinit. Zamýšlí roztříštit jednotu, za kterou Kristus prosí pro svou církev. Praví: „Vyjdu a budu duchem lživým v ústech všech proroků jeho.“ (1 Kr 22,22) Jen vyčkejte syna podvodů a falešného svědka v církvi, který má velké světlo a veliké svědectví a tato církev se vzdá Pánem seslaného poselství a přijme nejnevěrohodnější výklad, falešná mínění, nesprávné teorie. Satan se jejich bláhovosti směje, neboť víc, co je pravda. TM 409.2
Mnozí budou na našich kazatelnách třímat v ruce pochodeň falešného proroctví – zapálenou pekelnou pochodní satanovou. Bude-li hýčkána pochybnost a nevěra, budou věrní kazatelé vzati lidu, domnívajícímu se, že již příliš mnoho znají. Kristus praví: „Ó, kdybys poznalo i ty, a to aspoň v takový tento den tvůj, které by věci ku pokoji tobě byly, ale skrytoť jest to nyní před očima tvýma.“ (L 19,42) TM 409.3
Světlo pravdy
Přesto všechno stojí základ Boží pevně. Pán zná ty, kteří jsou jeho. Posvěcený kazatel nesmí mít v ústech lest. Musí být jasný, přímý, jak den a prostý vší poskvrny zla. Posvěcení kazatelé a tisk budou světlem, vyzařujícím světlo pravdy na tuto vzpurnou generaci. Bratři, potřebujete světlo, více světla. Trubte troubou na Sionu, trubte na poplach na svaté hoře. Shromažďujte zástupy Pána se srdcem posvěceným, abyste mohli slyšet, co chce Pán říci svému lidu, neboť On zvětšil světlo pro všechny, kteří chtějí slyšet. Nechť se všichni vyzbrojí a dostaví se k boji – na pomoc Pána proti mocným. Sám Hospodin bude pracovat pro Izraele. Každý lživý jazyk bude umlčen. Andělé Boží zvrátí podobné podvodné plány, které byly připraveny. Opory satanovy nikdy nezvítězí. Vítězství bude doprovázet poselství třetího anděla. Tak jako Vůdce zástupů Hospodinových zbořil hradby Jericha, tak zvítězí i lid Boží zachováváním přikázání Páně a všichni protivníci budou poraženi. Nechť žádná duše si neztěžuje na služebníky Boží, kteří přišli, aby jim přinesli poselství s nebes. Nehledejte na nich chyby a neříkejte: „Příliš poručníkují, mluví velmi přísně.“ Je možné, že mluví tvrdě, není toho však zapotřebí? Bůh způsobí, že jim zalehnou uši, nebudou-li dbát Jeho hlasu, nebo jeho poselství. Obviní ty, kteří odporují Slovu Božímu. TM 410.1
Mužové příležitostí
Satan činí vše možné, aby nic neproniklo k nám, jakožto lidu, co by nás káralo a napomínalo, abychom odkládali své omyly. Ale je zde lid nesoucí truhlu Hospodinovu. Z nás vyjdou ti, kteří již nechtějí nésti truhlu. Ale to nemůže být pravdě na překážku, neboť tato bude pokračovat a stoupat až do konce. V minulosti vzbudil Bůh muže a má je dosud, kteří čekají na vhodnou dobu připraveni, aby vystoupili s jeho pozváním a procházeli omezením, která jsou pouze jako čerti namalovaní na zdi. Vylije-li Bůh svého Ducha na lidi, budou pracovat. Budou hlásat Slovo Boží, pozvednou svého hlasu jako trouby. Pravda nedozná újmy, ani neztratí na své moci v jejich rukou. Oni ukáží lidu jeho přestoupení a domu Jákobovu jeho hříchy. TM 411.1
Satanovo mocné dílo
Spor bude stále prudší. Satan se zmocní pole (světa) a bude představovat Krista. Bude ho nesprávně představovat, bude ho zneužívat a překrucovat všechno, co mu bude jen trochu možné, jen aby svedl, možno-li i vyvolené. I v našich ústavech byly a jsou rodiny, které se kdysi těšily pravdě a které ztrácejí víru pro pomluvy a faleš těch, které milovali a s kterými se rádi radili. Otevřeli svá srdce setbě koukolu, koukol vzrostl mezi pšenicí a oběma se dařilo. Úroda pšenice byla stále menší, až vzácná pravda ztratila pro ně svou moc. Po nějakou dobu provázela falešná horlivost jejich nové teorie, což zatvrdilo jejich srdce proti zastáncům pravdy tak, jako to učinili Židé proti Ježíšovi. TM 411.2
V horlivosti satanově měli někteří po nějaký čas zdání mužů, žijících ve skvělých podmínkách víry, ale tomu bylo tak pouze po nějakou dobu. Satan je přivedl tak daleko, že počali opovrhovat Duchem Božím. Rozkošatili se jako zelený strom vavřínový. Pán je trpí po nějaký čas. Dovoluje jim, aby projevovali závist a nenávist vůči lidu Božímu, jako dovolil satanovi rozvinout jeho charakter, aby stál před nebeským Vesmírem, před nepadlými světy i před padlým světem v nahotě svých pravých vlastností jako podvodník, žalobce bratří a jejich vrah. TM 412.1
Postavit valy proti nepříteli.
Mnozí, kteří se nyní dovolávají víry v pravdu, ale nejsou pevně zakotveni, budou spřaženi se satanovou partou. Ti, kteří nepracovali na straně Boží, budou zanecháni, aby byli kamenem úrazu těm, kteří získali živou zkušenost. Nechť každý kazatel místo kritizování a dotazování, místo pochybování a opozice, je-li mu k tomu dána možnost, raději již nyní použije všech možností k vybudování bašty proti nepříteli. Nechť se lid Boží raději horlivě a neustále modlí o pomoc Boží milosti a to, aby Velitel zástupů Hospodinových se ujal raději pole, než aby kdo z nich bojoval proti těm, které Bůh poslal k jejich záchraně. Místo, aby zasedli k soudu nad muži, které Bůh přijal pro svou službu, nechť raději dnem i nocí učiní náplní svých modliteb prosbu, aby Pán vyslal více dělníků na svou vinici. Kazatelé, nezneuctívejte svého Boha a nezarmucujte Ducha svatého káráním cest a mužů, které On si vyvolil. Bůh zná každý charakter. Vidí temperament těch, které si vyvolil. On ví, že nikdo jiný, jen vážní, pevní, rozhodní a silní mužové budou pohlížet na Jeho dílo v jeho životní důležitosti a že vloží proto takovou pevnost a rozhodnost do svých svědectví, že udělají trhlinu do satanovy bašty. TM 412.2
Bůh udílí lidem radu i kárání pro jejich dobro. Poslal své poselství, ve kterém jim řekl, čeho bylo pro tuto dobu zapotřebí (r. 1897). Přijali jste toto poselství? Dbali jste výzvy? Dal vám příležitost, abyste přišli vybaveni a vyzbrojeni ku pomoci svému Pánu? A po vykonání všeho toho pravil vám, abyste vytrvali. Ale byli jste hotovi? Řekli jste: „Zde jsem, pošli mne!“ Seděli jste tiše a nedělali nic. Nechali jste slova svého Pána nepovšimnuta padnouti k zemi. A nyní přijímá Pán muže, kteří byli chlapci, když vy jste již stáli v popředí bitvy. Nyní jim svěřuje poselství a práci, kterou jste vy na sebe nevzali. Chcete jim být proto kamenem úrazu? Chcete je kritizovat? Chcete snad říci: „Jsou vytrhováni ze svých míst?“ A přece jste to vy, kteří jste nevyplnili ta místa, na které jsou oni nyní povoláni. TM 413.1
Ach, proč mají být lidé překážkou tam, kde mají být pomocí? Proč blokují kola, když mají být v pohybu, aby bylo vidět úspěch? Proč olupují vlastní duši o dobro a druhé o požehnání, které by mohli skrze ně přijat? Tito navrhovatelé světla zůstanou neplodnými pouštěmi, kde nepotečou občerstvující, uzdravující vody a jejich přisluhování bude jako valy před vláhou, tak jako bylo pohoří Gelboe, kde nebylo ani rosy, ani deště. Nejsou odění Božím pomazáním a nepřinášejí bližním požehnání. Měli by pokořit svá srdce a vyznat své nepravosti a zlomit satanovou moc nad sebou. Měli by zlomit okovy, které ukovala výchova, předsudky, nebo návyky. Kdyby jen hledali Boha v uchu pokání, nalezli by jej. Pak by neprosazovali vlastní vůli, ale šli tam, kam je vede Duch Páně, byli Jím vedeni. TM 413.2
Shromažďujte světlo
Očišťování nastane určitě v naší zemi, v každé církvi, která měla možnosti a výsady, ale nedbala jich. Netrpí nedostatkem jasných důkazů. Věřící potřebují čistá a posvěcená srdce, která by shromažďovala a udržovala všechno Bohem svěřené světlo a potom teprve budou moci chodit v tomto světle. TM 414.1
Není zapotřebí, abychom říkali: „Nebezpečí posledních dnů se již brzo dostaví.“ Již nadešla. Potřebujeme nyní meče Hospodinova, abychom bili duši a morek tělesných žádostí a vášní. Nechť nastane rozdělení a proniknutí v daleko větším měřítku, než se dosud kdy dělo. Nechť jsou sraženi všichni hrdopyšní. Nechť je tělesná jistota (bezpečí) stržena a útočiště lží, kterými se snaží oklamat lid Boží. Nechť porazí jejich samospravedlnost a otevře oči slepých, aby viděli, že nejsou všechno v očích Božích. TM 414.2
Obracíme se k lidu Božímu, majícímu dnes pevnou důvěru, k tomu lidu, který se nikdy neodloučí od víry, která byla jednou dána svatým, tomu lidu, který stojí z přímá uprostřed mravní temnoty těchto dnů zkázy. Slovo Pána vám praví: „Já plesati budu v Jeruzalémě a radovati se v lidu svém.“ (Iz 65,19) Či zde nemůžeme vidět otcovskou lásku Boží, vyjádřenou k těm, kteří stojí pevně ve víře v spravedlnost? Nejužší příbuzenství je mezi Bohem a jeho lidem. Nejsme jen předmětem Jeho ohleduplného milosrdenství, Jeho odpouštějící lásky, jsme více než to. Pán se raduje nad svým lidem. Má v něm zalíbení, je jejich bezpečím. Ozdobí všechny, kteří Mu slouží celým srdcem a duchem svatosti. Odívá je spravedlností. Miluje ty, kteří plní Jeho vůli, kteří vyzařují Jeho obraz. Všichni praví a věrní jsou přizpůsobeni obrazu Jeho Syna. V jejich ústech není nalezeno lstí, neboť jsou bez chyby před trůnem Božím. TM 414.3
*****
Naše poselství
(Special Testimonies, Series A 11:18-20 [1898].)
Jaké poselství máme hlásat? „Ej, všichni žízniví, pojďte k vodám i vy, kteříž nemáte žádných peněz. Pojďte, kupujte a jezte, pojďte, pravím, kupujte bez peněz a bez záplaty víno a mléko. Proč vynakládáte peníze, ne za chléb, a práci svou za to, což nenasycuje? Poslechněte mne raději a jezte to, což jest dobrého a nechť se kochá v tuku duše vaše. Nakloňte ucho své a pojďte ke mně, poslechněte a budeť živá duše vaše, učiním zajisté s vámi smlouvu věčnou, milosrdenství Davidova přepevná. Aj za svědka národům dal jsem jej, za vůdce a učitele národům. Aj, národu, k němuž se neznal, povoláš a národové, kteříž tě neznali, k tobě se zběhnou, pro Hospodina Boha tvého a Svatého Izraelského, nebo tě oslaví. Hledejte Hospodina, pokudž může nalezen býti, vzývejte Ho, pokudž blízko jest. Opusť bezbožný cestu svou a člověk nepravý myšlení svá a nechť se navrátí k Hospodinu i slitujeť se nad ním a k Bohu našemu, neboť jest hojný k odpuštění.“ (Iz 55,1-7) TM 415.1
Svým přisluhujícím bratřím bych ráda řekla: Sledujte toto dílo s taktem a zručností. Zasaďte do práce mladé muže a ženy v našich sborech. Spojte lékařské misijní dílo s oznamováním poselství třetího anděla. Usilujte pravidelně a organizovaně o pozvednutí úrovně sborů z mrtvé nečinnosti, do které padly a na ní po léta setrvávají. Pošlete do sborů pracovníky,, kteří by objasnili v každé rodině a u každého jedince zásady zdravotní reformy v jejich souvislosti s poselstvím třetího anděla. Povzbuďte všechny, aby se podíleli na díle pro své bližní a aby byli dbalí toho, zda se rychle navrací duch života do těchto sborů. TM 415.2
Studujte pečlivě Ezechiel 33. kapitolu. Dílo, jež má být konáno v lékařských misijních řadách, je totéž dílo, které přikázal Kristus konat svým učedníkům. Což jasně nevidíte, že ti, kteří jsou do tohoto díla zapojeni, plní příkaz Spasitelův? Zda nevidíte, že byste se líbili svému Spasiteli, kdybyste odložili všechnu falešnou povýšenost a učili se v Jeho škole, jak nést Jeho břímě a Jeho jho. TM 416.1
Potřebujeme upřímné křesťanství
Svět potřebuje jasných důkazů opravdového křesťanství. Vyznávané křesťanství můžeme vidět všude, ale bude-li viděna moc Boží milosti v našich sborech, budou i členové konat skutky Kristovy. Přirozené a zděděné vlastnosti povahové doznají přeměny. Přebývání Jeho Ducha v nich umožní jim zjevovat Kristovu podobu a dle čistoty jejich zbožnosti se dostaví v jejich skutcích i úspěch. TM 416.2
V našem světě je ještě mnoho křesťanských pracovníků, kteří dosud neslyšeli veliké a úžasné pravdy, jež máme my. Konají dobrou práci dle světla, které mají a mnozí z nich jsou mnohem dále ve známosti praktické práce než ti, kterým se dostalo velkého světla a příležitosti. TM 416.3
Lhostejnost našich kazatelů v zdravotní reformě a k lékařské misijní práci je překvapující. Někteří, kteří nevyznávají křesťanství, jednají s touto záležitostí s větší úctou, než mnozí z našich lidí a když neprocitneme, předstihnou nás. TM 417.1
Slovo ode Pána pro naše kazatelé i naše církve zní: „Postupujte.“ „Dána jest mi všeliká moc na nebi i na zemi. Protož jdouce, učte všechny národy, křtíce je ve jméno Otce i Syna i Ducha svatého. Učíce je zachovávati všecko, což jsem koli přikázal vám. A aj, já s vámi jsem po všecky dny, až do skonání světa.“ (Mt 28,18-20) TM 417.2
*****
Bůh musí být hledán
(Special Testimonies, Series A 9:31, 32 [1897].)
Cooranbong, Austrálie,
17. srpna 1896
Je nám zapotřebí zbožnosti. Potřebujeme méně sebedůvěry a mnohem více pokory. Na dílo Boží se počíná pohlížet jako na všední záležitost. Bylo by mnohem lépe, kdyby se vyměnili mužové na palubě a ve výborech, než aby byli drženi tytéž mužové tak dlouho, až by došli k přesvědčení, že jejich návrhy jsou již mimo diskusi. A obvykle se nepozvedl ani jediný hlas, který by protestoval. V radě zasedají mužové, kteří nemají rozpoznávacího daru, jak by měli mít. Chápání jejich je nízké a sobecké. Zde je nutná změna. Nebylo by moudré provádět jen polovinu, nebo část toho, co bylo plánováno. TM 417.3
Nechť si každý, kdo zasedá v radě, nebo výborech, zapíše do srdce tato slova: Pracuji pro čas a věčnost. Musím skládat počet ze všech pohnutek (Bohu), které mně vedly k činům. Nechť je to jeho motto: Nechť stoupá k Bohu prosba Žalmisty: „Polož Hospodine, stráž ústům mým, ostříhej dveří rtů mých. Nedopouštěj srdci mému uchýlit se ke zlé věci, k činění skutků bezbožných, a muži činícími nepravost a abych nebyl přelouzen libostmi jejich.“ (Ž 141,3,4) TM 418.1
*****
„Dej mi srdce své“
(Special Testimonies, Series A 9:51-59 [1897].)
Adelaide, Austrálie,
12. září 1896
Muži v odpovědných postaveních se nesmí obrace ke shovívavosti vůči sobě samým a k výstředním zásadám světa, poněvadž si toho nemohou dovolit. A kdyby i mohli, nedovolily by jim toho zásady křesťanské. Učení musí být mnohostranné. „Kohož bych vyučoval umění? Zdali odstaveným od mléka, odtrženým od prsí? Poněvadž měli naučení za naučením, zprávu za zprávou, trošku odtud, trošku odonud.“ (Iz 28,9,10) Takto musí být Slovo Páně trpělivě přinášeno dětem a připomínáno jim rodiči, kteří věří Slovu Božímu. Avšak jako by neznámou řečí a cizím jazykem mluvil lidu tomuto. Když to jim řekl: „Totoť jest odpočinutí, způsobte odpočinutí ustálému, toť jest pravím, odpočinutí. Ale nechtěli slyšet. I bude jim Slovo Hospodinovo naučení za naučením, naučení za naučením, zpráva za zprávou, zpráva za zprávou, trošku odtud, trošku odonud, k tomu, aby šli a padajíce nazpět, setříni byli a zapletení jsouce, aby polapeni byli.“ (Iz 28,11-13) Proč? – Protože nešetřili Slova Hospodinova, které jim bylo dáno. TM 418.2
To znamená ty, kteří nepřijímali instrukce, ale libovali si ve vlastní moudrosti a zvolili si způsoby práce dle vlastního smýšlení. Pán jim dává na vybranou, aby následovali buď Jeho rady, nebo aby ji zamítli a řídili se vlastním smýšlením. Potom ovšem je Bůh přenechá jistému výsledku. Na všech našich cestách, v každé naší službě Bohu k nám promlouvá: „Dej mi srdce své.“ Bůh si žádá poddajného a učenlivého ducha. Co činí modlitbu vznešenou, je ta skutečnost, že vychází z milujícího a poslušného srdce. TM 419.1
Bůh požaduje jistých věcí od svého lidu. Říkají-li, že nechtějí přiložit své srdce k tomu, nechá je Bůh pokračovat v jejich domnělém rozumu bez nebeské moudrosti, dokud se nenaplní toto Písmo. (Oz 7,13) Nesmíme říkat: Chci se podřídit Hospodinovu vedení až k jistému bodu, který souhlasí s mým úsudkem a potom se chci pevně držet vlastního přesvědčení a odmítám být formován dle podoby Boží. Dovolte mi otázku: „Je toto vůle Páně?“ Nikoli. Je to mínění, nebo úsudek bratra ___? TM 419.2
Hospodin vzorem
Na vše musí být pohlíženo ve světle příkladu Kristova. On jest pravda. On je tím pravým světlem, které osvětluje každého člověka, jenž přijde na tento svět. Naslouchejte Jeho slovům, napodobujte Jeho příklad v sebezapření a v sebeobětování, vzhlížejte k zásluhám Kristovým pro slávu charakteru, kterou On vlastní a kterou chce propůjčit i vám. Ti, kdo následují Krista, nežijí proto, aby se sobě líbili. Lidské vzory jsou jako třtina. Vzorem dokonalosti je charakter našeho Pána. TM 419.3
„Nebo jako na hoře Perazim povstane Hospodin, jako v údolí Gabaon hněvati se bude, aby dělal dílo své, neobyčejné dílo své, aby vykonal skutek svůj, neobyčejný skutek svůj. A protož nebuďtež již posměvači, aby se nezadrhla osidla vaše, nebo o zkažení a to jistém, vší země slyšel jsem ode Pána, Hospodina zástupů.“ (Iz 28,21.22) Přečtěte si Dt 7,6. Přečtěte si i kapitolu 1. a 8. Tyto mně byly předloženy jako slova Hospodinova. Je to napsáno pro naše napomenutí, pro nás, kteří se máme dožít konce tohoto světa. TM 420.1
Do našich ústavů smíme pouze připustit ty, kteří chtějí slyšet Slovo Hospodinovo, váží si Jeho hlasu a jsou poslušní. Když se některý člověk obhajuje a vymáhá, aby bylo jeho mínění a úsudek respektován v kterémkoli našem ústavě, nemůžeme mít již jasnějšího důkazu, že tento člověk nezná dosud sám sebe a není tudíž kvalifikován pro vedoucí postavení. Bude se dopouštět chyb a bude spíš škodit, než budovat. Neví, jakou odpovědnost zahrnuje jeho vztah k Bohu a k bližním. TM 420.2
„Poněvadž tedy to všechno má se rozplynouti, jací pak vy býti máte.“ (2 Pt 3,11) Ti, kteří kráčejí pokorně se svým Bohem, nebudou usilovat o získání větších odpovědností – úřadů, ale uvědomí si, jak zvláštní dílo mají vykonat a budou vykonávat věrně svou svěřenou povinnost. V našich ústavech může být vykonáno mnoho dobra ve výchově příkladem a šetrností v každém směru. Kdybys se, milý bratře, naučil ve škole Kristově být milý a pokorný srdcem, stál bys na výhodném základě. Ty však neznáš stejnoměrně vyvážený charakter. Nemůžeš se bezpečně ve všem spolehnout na svůj vlastní úsudek. Člověk usiluje, jak by si zpříjemnil povinnost a přizpůsobil ji vlastní přirozené povaze, zatím co život je bojištěm. Život je závodem, který musí běžet každý, chce-li se stát vítězem. … TM 420.3
Omluvy a výmluvy jsou bezcenné
Musíme si položit otázku, zda máme vlastnosti Kristovy. Jakékoli výmluvy jsou bezcenné. Všechny okolnosti, všechny choutky a vášně, mají být služebníky bohabojného člověka a nikoli jeho vládci. Křesťan nemá být otrokem dědičných, nebo vypěstovaných zvyků a náklonností. Má ovládat živočišné vášně a ne se dát držet v zajetí obyčejů. TM 421.1
Nesmíme být služebníky okolností, ale musíme okolnosti ovládat zásadami, kterým jsme se naučili od největšího Učitele, jakého kdy svět znal. Vznešené postavení, ve kterém dnes jsme vůči tomuto světu, velké a důstojné odpovědnosti a povinnosti, vložené na nás naším Pánem, nemají být zanedbávány, až by naše vlastní dílo a vlastní poměry byly urovnány. Zásada sebezapření a sebeobětování, tak jak nám byla zjevena na příkladu Kristově, Jana Křtitele, Daniele a tři jeho spolupracovníků, musí porazit jako pluh dědičnými a vypěstovanými návyky, poměry a okolím. TM 421.2
Táži se vás: Je království Boží ve vás? Lid Boží musí být pohotový, vždy připraven, vždy vyrovnán v Ježíši Kristu. Nadchází nyní doba, kdy můžeme být v jednom okamžiku na pevné zemi a v příštím se již může země pod našima nohama zachvívat. Dojde k zemětřesení tam, kde by se toho nejméně čekalo. TM 421.3
Křesťanství má daleko širší význam, než mu mnozí přikládali. Není pouhým vyznáním víry. Je to Slovo Toho, kdo žije a zůstává na věky. Je to živá povzbuzující zásada, zmocňující se mysli, srdce, pohnutek a nakonec celého člověka. Ach, kdybychom jen mohli jeho působení zakusit. Je živou, osobní zkušeností, která pozvedá a zušlechťuje celého člověka. Každý člověk je odpověden Bohu, který učinil pro všechny opatření, aby mohli přijmout toto požehnání. Ale mnozí jej neobdrží, ačkoliv Kristus je pro ně vykoupil za nezměrnou cenu. Neuchopili se požehnání, nacházejících se v jejich dosahu a proto podrželi své vadné charakterové rysy i hřích, který leží ve dveřích. Zatím, co se staví zbožnými, učinil si satan z nich své nástroje, aby strhal a uvedl ve zmatek to, co uzná za nejlepší. Působí škodlivým vlivem na duše mnohých, kteří potřebují příkladu, pomáhajícímu jim k nebi. TM 421.4
Kdo jsou poddaní království Božího? Všichni, kdo konají Jeho vůli. Mají spravedlnost, pokoj, radost v Duchu svatém. Členové království Kristova jsou synové Boží, podílníci v Jeho velkém podnikání. Vyvolení Boží jsou vyvoleným pokolením, lidem zvláštním, národem svatým, aby šířili slávu Toho, který je povolal ze tmy v předivné světlo své. Jsou solí země, světlem světu. Jsou živými kameny, královským kněžstvem, jsou ve společnosti s Ježíšem Kristem. Jsou to ti, kteří následují Beránka, kamkoli by šel. TM 422.1
Naše zvláštnost
Každé individuum má svá práva. I my máme svou individualitu a svou identitu. Nikdo nemůže svou identitu vyměnit za identitu druhého. Všichni musí jednat samostatně tak, jak jim diktuje vlastní svědomí. Jelikož odvozujeme svůj život od Boha, budeme Jemu muset klást počet ze své odpovědnosti a vlivu. To neobdržíme od lidí, ale jedině od Boha. Jsme Jeho stvořením a vykoupením. Ani naše vlastní těla nejsou naším vlastnictvím, abychom s nimi nakládali, jak se nám zlíbí, abychom je zmrzačili špatnými návyky, vedoucími ke zkáze a činícími je neschopnými prokazovat Bohu dokonalou službu. Naše životy i všechny naše schopnosti náleží Jemu. On o nás každým okamžikem pečuje, On udržuje náš živý stroj v chodu, kdybychom my jej směli jen po jediný okamžik řídit, zemřeli bychom. Jsme absolutně závislí na Bohu. TM 422.2
Naučili jsme se velké úloze, jestliže jsme pochopili svůj vztah k Bohu a Jeho vztah k nám. Slova: „Nejste sami svoji, nebo koupeni jste za mzdu“ (1 K 19,20), by měla vždy být vyvěšena v pamětní síni, abychom provždy uznali Boží právo na naše schopnosti, náš majetek, náš vliv, naše osobní „já“. Jest nám se učiti, jak zacházet s tímto darem Božím ve své mysli, ve své duši, abychom jako Kristovo zakoupené dědictví mohli mu prokazovat zdravou a příjemnou službu. TM 423.1
*****
Rozsévání podle vody
(Special Testimonies, Series A 10:13-16 [1897].)
Musíme rozsévat podél všech vod, udržovat své duše v lásce Boží, pracovat pokud je den a užívat prostředků, které nám Bůh dal k užívání, neboť se dostaví jakákoliv povinnost. Nechť cokoli koná naše ruka, pak ať se to děje radostně, nechť je od nás požadována jakákoli oběť, máme ji přinést s radostí. Budeme-li rozsévat podél vod, poznáme, že „kdož rozsívá ochotně, ochotně i žiti bude“ (2 K 9,6). TM 423.2
„Jeden každý, jakž uložil v srdci, ne s neochotou myslí, aneb z mušení, neboť ochotného dárce miluje Bůh. Mocenť jest pak Bůh všelikou milost rozhojniti v vás, abyste ve všem všudy všeliký dostatek majíce, hojní byli ke všelikému skutku dobrému.“ (2 K 9,7.8) Necouvejte když Duch svatý již jednou probudil ve vašem srdci smysl pro povinnost. Jednejte s tohoto podnětu, neboť byla dána Pánem. „Pakli by se jinam obrátil, nezalibuje sobě duše má v něm.“ (Žd 10,38) TM 423.3
Znamená to, abychom mnoho zasévali podél vod. Znamená to neustále rozdávání z darů a obětí. Bůh dá takové schopnosti, aby věrný šafář Jeho svěřených prostředků měl ve všem dostatek a aby byl schopen každého dobrého skutku. TM 424.1
Kázání Krista
Zde musí být ještě mnoho vykonáno. Svět nebude obrácen darem jazyků, nebo děláním zázraků, nýbrž kázáním Krista Ukřižovaného. Duchu svatému musí být dovoleno pracovat. Bůh vložil do našich rukou prostředky a nástroje a my musíme použít každého z nich, abychom konali Jeho vůli a cesty. Jako věřící máme tu přednost, že smíme šířit pravdu pro tuto dobu. Máme dle všech svých možností používat prostředků, které nám Bůh dal, abychom uvedli pravdu do nových míst. Musí být zřizovány sbory, aby měl lid Boží přístřeší, aby mohl být ohniskem světla, které září uprostřed temnoty světa. TM 424.2
Bůh si přeje, abychom my vykonali toto dílo. Ti, kdo si činí nárok být dětmi Kristovými, musí následovat Jeho příkladu. Zmírněte tělesnou bídu a nedostatek svých bližních a jejich vděčnost strhne všechny závory a umožní vám zasáhnout jejich srdce. Uvažujte vážně o tom, jak sbory máme možnost a příležitost pracovat jako dělníci s Bohem. Kdybyste se zapojili do tohoto díla, obdrželi byste požehnání, povzbuzení a bohatou zkušenost. Shledali byste, že jste lidskými nástroji v ruce Boží, vážně zastávajícími a obhajujícími plán záchrany, znovuzrození a spasení. Tento plán by nebyl pevně stanoven, nýbrž by se vyvíjel od milosti k milosti a od síly k síle. TM 424.3
*****
Kristus hledal svůj lid tam, kde byl a předložil mu velké pravdy, týkající se Jeho království. Jak chodil z místa na místo, žehnal a těšil trpící a uzdravoval nemocné. Tj. také naše dílo. Bůh si přeje, abychom mírnili bídu bezbranných a opuštěných. Příčina, proč Bůh nezjevuje rozhodněji svou moc, spočívá v tom, že je tak málo duchovnosti mezi těmi, kteří trvají na tom, že věří pravdě. TM 425.1
16. Povzneste korouhev
(Táto část je přetištěný traktát, hřích nemorálnosti.)
Čisté ruce a čisté srdce
Jest ještě mnoho těch, kteří pravdu káží, ale jen málo jest jich touto pravdou posvěceno. Zbožnost a spravedlnost nejsou uváděny v praktický život a Pán jest tím zneuctěn. Jelikož slabá lidská povaha nemá živého spojení s Bohem, nemá ani síly k odpírání pokušení a nebude ji mít dříve, pokud Boží moc, působící obrácení, cele nezaujme duši. TM 426.1
Blížíme se soudu a všichni, kdož nesou světu výstražné poselství, musí mít čisté ruce a srdce. Musí mít živé spojení s Bohem. Jejich myšlenky musí být čisté a svaté, duše neposkvrněné – tělo, duše a duch musí být čistou a svatou obětí Bohu, jinak ji nepřijme. TM 426.2
Nedávný hrozný rozmach zlého, jest jedním z největších důkazů, že konec je blízký. Satan obchází jako lev řvoucí, hledaje, koho by sežral a když mužové a ženy přesto, že jim v této nebezpečné době září jasné světlo, budou nalezeni jako smilníci, obávám se, že je Bůh navždy odloučí od díla. TM 426.3
Výzva k očistě
S mládeži bývá pro poměrně malá přestoupení velmi přísně nakládáno, ale když mužové a ženy bohatých zkušeností a sloužící za vzor zbožnosti, zjeví neposvěcenou povahu, nečistotu myšlenek, nízkost chování, jest pro ně na čase, aby s nimi bylo zacházeno se vší rozhodností. Veliká shovívavost vůči nim, přiměla je pokud vím k tomu, že pohlíželi na smilstva a cizoložství jako na něco nepatrného a všecko jejich předstírání ukázalo se jako ranní rosa, když na ni začne svítit slunce. TM 426.4
Nepadli dříve do pokušení, dokud se neukázaly jejich mravní nedostatky, že totiž nejsou účastni Božské povahy, protože neuměli zkaženosti světských rozkoší odpírat, ale stali se světskými, smyslnými a ďábelskými. Satan u nich nalézá něco, z čeho může udělat veliké zlo a dobře využívá této své příležitosti. Výsledkem toho je, že ti, kteří se vydávají za pastýře stáda, smýšlejíce tělesně a ovce, jejichž čistotu, mravnost a nevinnost by měli přísně střežit, uvádějí do prostopášnosti a nemravnosti. Nebeští andělé pohlížejí na to s hanbou, zármutkem a odporem. Jak mohou čistí andělé nebeští pomáhat této třídě lidí? Jak mohou přinášet nebeské světlo do takových shromáždění, kde takoví kazatelé obhajují Zákon Boží, když tento Zákon přestupují, kdykoliv se k tomu naskytne příležitost. Jejich život je lží, jdou skrytou a lstivou cestou, pracují potají, živí své nečisté myšlenky, rozohňují své vášně a pak zneužívají mužů a žen, kteří jsou pokoušeni jako oni, aby strhli za sebou všechny mosty a aby zneuctili svá těla a pošpinili své duše. Jak mohou něco takového činit? Jak mohou vůbec mít bázeň Boží? Jak mohou mít lásku k Bohu? Lásku ve svých srdcích? Jakou cenu má ve skutečnosti jejich víra? TM 427.1
Vyčistěte tábor od této mravní zkaženosti i když to postihne největší muže na nejvyšších místech. Bůh nebude posmíván. Smilstvo je v našich řadách, vím to dobře, neboť mi bylo ukázáno, že se tato skvrna ustavičně vzmáhá. Mnohé se nikdy nedozvíme, ale to, co je odhaleno, činí církev odpovědnou a spoluvinnou, jestliže neprojeví rozhodné úsilí, aby zlo vykořenila. Očistěte ležení, neboť věc proklatá jest v jeho středu. TM 427.2
Bůh pravil Jozue: „Nebuduť více s vámi, leč vyhladíte prokletí to z prostředku svého. Vstaň, posvěť lidu a rci: Posvěťte se k zítřku, nebo takto praví Hospodin Bůh Izraelský: Věc prokletá jest uprostřed tebe, Izraeli, nebudeš moci ostáti před nepřáteli svými, dokudž neodejmeš prokletí toho z prostředku svého.“ (Joz 7,12.13) Toto jest napsáno k našemu naučení, nám, kteří žijeme na konci světa. TM 428.1
Falešní pastýři
Nemám důvodu k naději pro ty, kteří byli určeni za pastýře stáda a které milosrdný Bůh po léta snášel s napomínáním, výstrahami a káráním. Oni však skrývali své zlé cesty a dále po nich chodili, protivili se Zákonům Božím a dopouštěli se smilstva. Můžeme je zanechat, aby své vlastní spasení konali s bázní a s třesením, když bylo vše vykonáno pro jejich nápravu. Ale v žádném případě jim nesvěřujte péči o své duše. Jsou to falešní pastýři. Ach, jak je to možné, aby mužové, kteří byli po léta činní v tomto díle, porušili své cesty před Pánem, když se jim dostalo velké zkušenosti a zvláštního světla? TM 428.2
Spasitel, který přijde, praví: „Aj, přijduť brzo a odplata má se mnou, abych odplatil jednomu každému podle skutků jeho.“ (Zj 22,12) Každý dobrý skutek lidu Božího, jakožto ovoce jejich víry, bude dle zásluhy odměněn. Jako se liší hvězda od hvězdy v slávě, tak budou mít i věřící různé odlišení v budoucím životě. Zda bude nalezen mezi vítězi takový muž, který nechodil s Bohem jako Enoch, ale stál na straně satanově, naslouchal jeho našeptáváním a tak uváděl sebe i jiné, za které Kristus zemřel, v nebezpečí uspokojování tělesných žádostí a svým příkladem je měl k tomu, aby povolovali hříchu. TM 428.3
Když člověk zemře, nezmírá s ním jeho vliv, ale působí dál. Vliv člověka dobrého, svatého a čistého, pokračuje po jeho smrti tak, jako ozařuje záře zapadajícího slunce vrcholky hor, když slunce již dávno zapadlo za hory. Tak budou i zářit skutky člověka čistého, svatého a dobrého, třeba již dávno nežije. Jeho slova i skutky i příklad budou žít na věky. „V paměti věčné bude spravedlivý.“ (Ž 112,6) TM 429.1
Ale jakým opakem je život těch, kteří jsou tělesní, smyslní, ďábelští. Libují si ve smyslných zábavách. Ve světle soudu zjevuje se člověk takovým, jakým skutečně je, totiž zbaven roucha nebeského. Stojí před jinými lidmi tak, jaký v očích svatého Boha je. Kéž by každý z nás opravdově uvažoval, zda jsou skutky, jdoucí za námi opravdovým jasným světlem nebeským, nebo stínem temnosti a zda odkaz, který zanecháme, jest požehnáním,nebo kletbou. TM 429.2
Každá uplynulá hodina přítomnosti utváří náš budoucí život. Tyto okamžiky, strávené v bezstarostnosti a samolibosti, jako bezcenné, rozhodují o našem věčném osudu. Slova, která dnes promlouváme, budou znít i tehdy, až času více nebude. Skutky vykonané dnes jsou zapisovány do nebeských knih, právě tak, jako přenáší umělec na plátno rysy obličeje. Rozhodnou o našem osudu pro celou věčnost, pro věčné blaho, nebo pro věčné zahynutí. Když se Kristus zjeví, nemůže již být povaha změněna, právě jako ani tehdy ne, když člověk je na smrtelném loži. Charakter musí být vytvořen již v tomto životě. Obávám se, že se lítost a pokání dostaví u duší sobě hovících a zkažených příliš pozdě. Pouhé rozhodnutí, nebo několik prolitých slz, nikdy nezvrátí provinilý minulý život, ani nevymaže z nebeských knih přestoupení a věčné hříchy těch, jimž zářilo vzácné světlo pravdy, kteří sice uměli vykládat Písmo jiným, ale při tom pili hřích a bezbožnost jako zcizenou vodu. Jakoby ocelovým pérem budou znamenání k věčnému zahynutí. TM 429.3
Nutnost burcování
Moji bratři, kdybych mohla, vyburcovala bych vás. Slovem i pérem bych vám kladla na srdce, abyste žili v Pánu, chodili s Bohem, abyste mohli později jednou vejít tam, kde Pán na věky přebývá. Nebuďte neposlušní výstrah nebeských, uchopte se zanedbaných vybídnutí, výstrah, pokárání a pohrození Božích a napravte svá zatvrzelá a hříšná srdce. Nechte se proměňující milostí Boží očistit, posvětit a učinit libými tak, jako bílý leknín, když rozevírá svůj květ nad vodou. Předejte svou lásku a svou náklonnost Tomu, který za vás zemřel na kříži Golgoty. Cvičte své rty, aby hlásaly jeho chválu a aby obětovaly vaše modlitby jako svaté kadidlo. TM 430.1
Ještě jednou se táži: Jak může někdo, kdo zná vzácné a slavnostní poselství pro tuto dobu, chovat nečisté myšlenky a činit něco nesvatého, když ví, že Ten, který nikdy nespi, ani nedříme, vidí každý čin a čte každou jeho myšlenku? Ach, protože je špatnost nalezena v lidu, který se přiznává k Bohu, může On tak málo pro něj učinit. TM 430.2
Pravda v srdci posvěcuje
Když je pravda přijímána srdcem, posvěcuje příjemce, není-li takto prožívána, stává se pro příjemce mrtvou a neužitečnou. Ach, jak jen můžete Boha zneuctívat před Jeho anděly a zarmucovat svého Vykupitele? Jak jen Ho můžete zneuctívat před Jeho anděly a před lidmi? Jak můžete zarmucovat svatého Ducha Božího? Jak můžete znovu křižovat Pána slávy a vystavovat Ho veřejnému pohanění? Jak můžete dávat příležitost satanovi a jeho andělům k jásotu a triumfu nad těmi, kteří tvrdí, že jsou věrnými poddanými Ježíše Krista? TM 431.1
Všichni smilníci budou vně města Božího. Andělé Boží již pracují na soudu a Duch Boží poznenáhlu opouští svět. Vítězství církve je velmi blízké a odměna, která má být udělena, je již na dosah ruky a přece je jen nacházena špatnost mezi těmi, kteří si činí nárok na plnou zář nebeského světla. TM 431.2
Ten, který řídí svou církev a osudy národů, dokončuje poslední dílo pro tento svět. Svým andělům ukládá, aby prováděli jeho soudy. Kéž by kazatelé procitli, kéž by pochopili situaci. Dílo soudu počíná od svatyně. „Aj, šest mužů přišlo cestou k bráně hořejší, kteráž patří na půlnoci, maje každý zbroj svou rozrážející v ruce své. Muž pak jeden byl uprostřed nich, oděný rouchem lněným a kalamář písařský při bedrech jeho a přišedše, stáli u oltáře měděného.“ (Ez 9,2-7) Rozkázal: „Starce, mládence i pannu, maličké i ženy mordujte do vyhubení, ale ke všelikému muži, na němž by bylo znamení, nepřistupujte a od svatyně mé počněte. Takž začali od mužů těch starších, kteříž byli před chrámem.“ (Ez 9,6) Bůh praví: „Neodpustí oko mé, aniž se slituje.“ (Ez 9,10) TM 431.3
Jeden z nástrojů pomsty prohlašuje: „I slyšel jsem anděla vod, řkoucího: „Spravedlivý jsi Pane, kterýž jsi a kterýž byl a Svatý, žes to usoudil.“ (Zj 16,3) Tyto nebeské bytosti, vykonávající rozkazy Boží, netáží se na nic, ale činí, co jim je přikázáno. Hospodin zástupů, Pán Bůh Všemohoucí, spravedlivý, věrný a svatý dal jim vykonat jejich dílo. Postupují s neochvějnou věrností, zahaleni v čisté, bílé roucho. Prsa mají přepásána zlatými pásy. A až splní svůj úkol, až bude vylit poslední kalich hněvu Božího, navrátí se a položí vyprázdněné kalichy k nohám Páně. TM 432.1
A další scéna je zaznamenána: „Potom… slyšel jsem hlas jako zástupu velikého a jako hlas vod mnohých a jako zvuk hromů silných, řkoucích: „Halelujah. Kralovalť Pán Bůh náš Všemohoucí.“ (Zj 19,1-6) Zpívají píseň Mojžíšovu a Beránkovu. TM 432.2
Držte se těsně za Vůdcem
Musíme se těsně držet za svým velkým Vůdcem, anebo zbloudíme a ztratíme z očí Prozřetelnost řídící církev, svět a každého jedince. V Božím řízení jsou hluboká tajemství. Mohli bychom ztratit šlépěje Boží a jíž za svým vlastním poblouzněním a říkat: Tvé soudy mně nejsou známy. Ale je-li srdce Bohu věrné, vše se objasní. TM 432.3
Právě nyní nám nastává den, kdy budou Boží tajemství zjevena a všechny jeho cesty budou utvrzeny, až spravedlnost, milosrdenství a láska budou charakteristickými známkami jeho trůnu. Až bude vybojován pozemský zápas a svatí budou shromážděni doma, budeme nejprve zpívat píseň Mojžíšovu, služebníka Božího. Druhá bude píseň Beránkova, píseň o milosti a vykoupení. Tato píseň bude zaznívat radostněji, hlasitěji a vznešeněji a její ozvěna se ponese všemi nebeskými dvorci. Takto bude zpívána píseň o Boží Prozřetelnosti, která spojuje různé formy Božího vedení, nebo vše bude nyní viděno bez zastínění zákona, proroctví a evangelia. Dějiny pozemské církve a vykoupené nebeské církve se soustředí kol golgotského kříže. Toto je téma, toto je píseň, Kristus vše a ve všem, zaznívající v hymnách chvalozpěvu nebesy z úst tisíců a desetkrát deseti tisíců nespočetných vykoupených zástupů. Vše se sjednocuje v této písni Mojžíšově a Beránkově. Je to nová píseň, jelikož nebyla nikdy dříve v nebi zpívána. TM 433.1
Když pohlížíme na Zjevení Janovo na ostrově Patmos, které je od počátku prvé kapitoly až do konce poslední kapitoly světlem, velkým světlem, odhaleným Ježíšem Kristem, který si vyvolil Jana, aby se stal prostředníkem, skrze kterého by to světlo svítilo světu a tak úžasnou, vznešenou, odhalenou pravdou a tak velikými pravdami před námi otevřenými o událostech, které se mají odehrávat právě před druhým příchodem Kristovým v oblacích nebeských s mocí a slávou velikou, táží se opět znovu, jak mohou být ti, kteří tvrdí, že vidí podivuhodné věci ze Zákona Božího, nalezeni na listinách nečistých cizoložníků, lidí neustále a vytrvale se vyhýbajících pravdě a tajně se dopouštějících špatnosti? Domnívají se, že mohou skrýt své cesty před Bohem? Že Bůh to nevidí? Že Bůh o tom neví? TM 433.2
Nezvaní hosté
Když Balsazar pořádal svou bezbožnou a vzpurnou slavnost, nebyl si toho vědom, že má hosty, které nezval. Bůh nebeský slyšel chválu, pronášenou na zlaté a stříbrné nádoby. Viděl znesvěcení toho, co bylo Jemu kdysi věnováno svatým věnováním a čeho bylo nyní zneužíváno k účelům nesvatým a prostopášným. Jednoho každého z nás by mělo přimět k pláči, že oni živí, v těchto dnech posledních, na které má přikvačit konec světa, jsou provinilejšími, než byl Balsazar. To je možné mnohým způsobem. Když lidé složili slib, že se posvětí a všechny své síly věnují posvátné službě Bohu, když dovedou vykládat Biblické pravdy a když na ně bylo vloženo posvátné břímě, když sám Bůh a andělé jsou vyzváni za svědky vznešeného odevzdání se duše, těla i ducha službě Boží – mají tedy tito mužové, přisluhující v nejsvětějším úřadě, znesvětit své Bohem jim propůjčené síly nesvatými plány a rozhodnutími? Mají být posvěcené nádoby, které chce Bůh použít pro vznešené dílo, strženy z jeho kontrolující kompetence, aby přisluhovaly ponižujícím choutkám? Není tato modloslužba tou nejponižující? Když rty chválí a uctívají hříšnou lidskou bytost a zahrnují něhou a zbožňováním, které patří jedině Bohu, pak přisluhují síly, věnované ve vznešeném posvěcení Bohu, nevěstce, neboť když žena přijímá dvoření jiného muže, než svého manžela, kdy dopřává sluchu jeho přednostem a když nalézá potěšení v navázaných slovech lásky, zbožňování a něžnosti, je cizoložnicí a nevěstkou. TM 434.1
Žádné neštěstí není tak veliké, než abychom se nutně museli stát ctiteli falešného boha. Žádný člověk není v tak ubohé temnotě, jako ten, který ztratil cestu k nebesům. Zdá se, že propadl poblouznění a zaslepení, neboť má falešného boha. Aby obrátil toto uctívání lidské, padlé, zkažené bytosti tohoto světa k jedinému správnému předmětu uctívání, zdá se býti beznadějným úkolem. V naší době se neustále opakují Balsazarovy hody a Balsazarovo uctívání. A Balsazarovy hříchy se opakují, když se srdce, které Bůh požaduje, aby mu bylo dáno v čistém a svatém odevzdání, odvrací od Něho, aby uctívalo lidskou bytost a když rty pronášejí slova chvály a zbožňování, které náleží jedině Pánu Bohu na nebesích. Když se láska kterou Bůh požaduje pro sebe, soustřeďuje na pozemské předměty – na ženu, muže nebo na nějakou jinou věc – je Bůh zatlačen předmětem, který poutá naše smysly a náklonnosti, čímž síly, které byly slavnostně věnovány Bohu, jsou propůjčovány lidské bytosti, poskvrněné hříchem. Mužové a ženy, kteří byli kdysi k obrazu Božímu stvořeni, ale nyní jsou ztraceni pro svou neposlušnost a hřích, přeje si Bůh zase napravit, aby se opět stali účastníky božské povahy tím, že by unikli zkaženosti světských choutek. A když mužové a ženy zasvětí své Bohem jim dané síly nesvatým účelům, když se stávají služebníky choutek, je Bůh zneuctěn a pachatelé hynou. TM 435.1
Když uctíváte muže, nebo ženu, pamatujte, že je přítomen tentýž svědek, jako na hostině Balsazarově. Při této příležitosti, v samém středu jejich orgií, když Bůh byl zapomenut, když tělesné chtíče byly rozplameněny, zmocnilo se každé duše bezmezné zděšení. Kalich, který král omlouval a velebil, vypadl z jeho ochablých rukou a v řeči Ducha Božího je zapsáno: „Jasnost královská změnila se a myšlení jeho zkormoutilo ho a pasové beder jeho rozpásali se, i kola jeho jedno o druhé se tlouklo.“ (Da 5,6) Tajemná bezkrevná ruka psala písmena na zdi. Tyto tajemné prsty, náležející a vedené neviditelnou mocí, psaly tajemná písmena, která byla nesrozumitelná zděšeným účastníkům. Světlo podobné blesku následovalo po napsání každého písmene, zastavilo se, učinilo z nich živá písmena hrozivého významu pro všechny, kteří na to pohlíželi. „Mené, mené, tekél, ufarsin.“ Jejich úplná neznalost písem psaných na stěnu a zářících náhlým světlem, vznesla děs do jejich hříšných srdcí. Jejich probuzené svědomí jim vykládalo tato slova jako hrozbu proti nim. Podezření, strach a zděšení se zmocnilo krále i knížat. TM 435.2
Balsazar zastrašen touto ukázkou mocí Boží, ukazující jim, že mají svědka, ačkoli to nevěděli, měl velkou příležitost poznání díla živého Boha a Jeho moci a plnění Jeho vůle. Dostalo se mu výsady velkého světla. Jeho dědeček Nabuchodonozor byl varován před nebezpečím zapomenutí na Boha a oslavováním sebe. Balsazar věděl o jeho vypovězení z lidské společnosti a jeho marném žití mezi polní zvěří. Ale on nedbal těchto fakt, která mu měla být lekcí, jako by se byla nikdy nestala. Zato pokračoval v opakování hříchů svého děda. Odvážil se dopustit zločinů, které přinesly Nabuchodonozorovi soudy. Byl nejen proto zatracen, že sám páchal zlo, ale i proto, že nevyužil příležitosti a schopnosti stát se správným, když si těchto příležitostí měl hledět a tyto schopnosti pěstovat. TM 436.1
Proč zatracení
Bůh nezatratí u soudu nikoho, protože poctivě věřil lži, nebo když svědomitě, ale nevědomky hýčkal blud, ale proto, že zanedbal příležitost seznámit se s pravdou. Nevěrný bude zatracen, nikoli proto, že byl nevěrným, ale proto, že nevyužil prostředků, které mu dal Bůh na dosah, aby mu umožnil stát se křesťanem. TM 437.1
Tak tomu bude u soudu. Bůh jasně vyslovil pokárání vůči mužům a ženám, kteří hřešili tím, že ničili svá těla a poskvrňovali své duše výstřednostmi,. Znají varování, která byla dána jiným za podobných okolností, kteří byli pokušitelem přemožení a vědí, co nelibosti Boží na nich spočinulo. Znají příklad Josefa, Daniele, bojících se Boha. Když byl Josef pokoušen, vzhlížel k nebesům a uvědomoval si, že oko Boží na něm spočívá a zvolal: „Jak bych tedy učinil takovou nešlechetnost a hřešil i proti Bohu?“ (Gn 39,9) Tak trval na své povinnosti vůči svému Pánu, který mu tak plně důvěřoval. TM 437.2
Bůh ozářil stezku každého syna světlem. Kárání výstrahy a zástavy jsou dávány jedincům v podobných okolnostech. Bůh prohlásil zatracení hříchu ve všech jeho formách. Hřích výstřednosti je jasně kárán a zatracen. Mužové a ženy budou souzeni dle světla, jim daného Bohem . Úkoly, které byly zanedbávány, budou strašlivě souzeny. Zanedbávané varování Boží, od nichž se lidé odvrací na své vlastní cesty, nejsou praktickým vyučováním. Tyto výstrahy jen potvrdí na soudu jejich zatracení. Jediná jistota pro každého spočívá v tom, aby sám prakticky využil každého úkolu, udíleného druhým. Když je štábu dáno poselství, tehdy začíná i individuální povinnost je používat. TM 437.3
Poukazuj na Boží moc
Bůh vyzývá ty, kteří se cítí být povolání, aby nesli pravdu tomuto světu, aby ukazovali na všech místech, ať již vysoce postavení či nepatrní, ve veřejném životě, či na vedlejších stezkách soukromého života, že jsou ve spojení s Bohem, že křesťanství na nich vykonalo ušlechtilé dílo, že jsou světější, šťastnější, než ti, kteří neuznávají podřízenost a poslušnost přikázání Božích. Bůh nežádá od svých následovníků nic méně, než aby zjevovali světu ve svém životě charakter Kristův a aby vydávali svědectví učením i příkladem, že Kristus netrpěl marně, ani nezemřel, ale že v nich musí být Jeho spasitelnou milostí znovuobnoven obraz Boží. TM 438.1
Bůh je představován, jak odvažuje všechny lidi, jejich slova, jejich skutky, jejich podněty, to co určuje charakter. „Nebo Bůh silný, Vševědoucí jest Hospodin a usilování jeho nepochybují“. „Žeť jsou marnost synové lidští a synové mocných lživí. Budou-li spolu na váhu vložení, lehčejší budou, nežli marnost.“ (Ž 62,10) „Stezku spravedlivého vyrovnáváš.“ (Iz 26,7) „Všechny cesty člověka čisté se zdají jemu, ale kterýž zpytuje duchy, Hospodin jest.“ (Př 16,2) V těchto biblických textech je nám poukázáno na důležité naučení. Nemáme v srdci ani myšlenky, ani pohnutky, aniž by s ní nebyl Bůh obeznámen. Visí vše tak jasně, jako by to bylo před ním napsáno živými písmeny a odvažuje osobní pohnutky a činy. TM 438.2
Bůh chce mít celé srdce
Nechť si naši pracovníci a kazatelé uvědomí, že nepotřebují silnějšího světla s kazatelny tolik, jako potřebují žít podle tohoto světla, které již mají. Nebude odpovídat slovům jejich to, budou-li dnes lidu kázat vznešené pravdy a dopustí-li se zítra těch nejodpornějších činů, nebo budou-li v příštím týdnu kráčet po křivolakých stezkách. Zpytatel srdcí, Ten, který váží charakter, oznámí každý nespravedlivý čin u svého velikého tribunálu. „Hospodine, Ty jsi mne zkusil a seznal. Ty …. všech mých cest vědom jsi.“ (Ž 139,1-3) „Rozumíš myšlení mému zdaleka.“ (Verš 2) Uvaž nyní to. Existuje svědek všech tvých nejtajnějších činů, které bys nikdy nedělal v přítomnosti lidí, ale poněvadž je Bůh lidskému oku neviditelný, dopouštíš se před Ním činů, které jsou v Jeho očích ohavností, jako by On o nich nevěděl. Přečti si nyní požadavek Boží na každého muže a na každou ženu: „Milovati budeš Pána Boha svého ze všeho srdce svého a ze vší duše své a ze vší síly své i ze vší mysli své a bližního svého, jako sebe samého.“ (L 10,27) Nevzdá se ani jediného atomu ze svého požadavku, nepřijme poloviční uctívání, když polovina srdce je dávána nějaké modle. Bůh vyžaduje celé srdce, celou mysl. Není vám dovoleno odvracet mysl od Boha a soustřeďovat ji na nějakém jiném předmětu. TM 439.1
Hodnocení charakteru
Boží požadavek je na jasné misce váhy a lidský charakter na druhé, na váhách nebeské svatyně je na věky určován osud člověka. Povšimněte si toho vy, kteří jste žili bezstarostně a brali hřích na lehkou váhu. Po léta jste žili bez pojmu odpovědnosti vůči Bohu, v sobeckém libování si v zakázaných cestách. Povšimněte si dokonalého, nezměnitelného charakteru Zákona, jehož požadavky jste slovem hájili. Zákon vyžaduje dokonalou, neochvějnou poslušnost. Na druhé misce je tedy hřích, neřest, podvod, nečisté myšlenky a nesvaté počínání. Převaha, nebo lehkost váhy určuje blaho, nebo žal jedince. Na mnohých váhách je nápis: „Zvážen jsi na váze a nalezen jsi lehký.“ (Da 5,27) TM 439.2
Budou ti, před kterými se objeví tato písmena, patřit na své vlastní případy a nebudou posuzovat někoho jiného, nýbrž budou si všímat vlastního charakteru ve světle Zákona Božího? TM 440.1
Přeměnil se již váš charakter? Zaměnili jste již tmu za světlo, lásku k hříchu za lásku k čistotě a svatosti? Jste obrácení vy, kteří druhé vyučujete pravdě? Nastala při vás důkladná, radikální změna? Vetkali jste Krista do svého charakteru? V tomto bodě nemusíte být v nejistotě. Vzešlo a zastavilo se slunce Spravedlnosti ve vašich duších? Jestliže ano, víte to určitě? A nevíte-li zda-li jste obrácení, nekažte více z kazatelny, dokud nebudete o tom přesvědčeni. Jak můžete přivádět duše k prameni života, ze kterého jste sami dosud nepili? Sloužíte Bohu, nebo modlám. Jste proměnění Duchem Božím, nebo jste mrtví ve svých hříších? A přestoupeních? Být syny Božími znamená více, než se mnohým jen zdá, poněvadž sami nebyli dosud obráceni. Lidé jsou vážení na váhách a nalezeni lehkými, žijí-li v nějakém známém hříchu. Je předností každého syna Božího, že může být v každém okamžiku pravým křesťanem. Potom jsou mu celá nebesa k službám. Má Krista vírou trvale ve svém srdci. TM 440.2
Duše spojená s Kristem, požívající Jeho tělo a pijící Jeho krev, přijímající a žijící každým slovem, vycházejícím z úst Božích, bude bojovat proti všem přestoupením a proti každému blížícímu se hříchu. Bude se každým dnem více podobat jasnému a zářícímu světlu a bude dále vítězit. Bude kráčet od síly k síle a nikoli od slabosti k slabosti. TM 441.1
Nechť nikdo v tom neklame svou vlastní duši. Dopřáváte-li ochrany pýše, sebeúctě, lásce k nadřazenosti, nadutosti, k nesvaté ctižádosti, reptání, nespokojenosti, zahořklosti, pomluvám, lžím, podvodu, rouhání, nepřebývá Kristus ve vašem srdci a je jasně vidět, že máte charakter i mysl satanovu a nikoli Ježíšovu, který byl tichý a pokorný srdcem. Musíte mít křesťanský charakter, který obstojí. Můžete mít ty nejlepší úmysly, můžete podávat pravdu srozumitelně, ale pro království Boží nejste přesto způsobilí. Váš charakter je ve své podstatě nepěkný, neušlechtilý a to ničí i cenu zlata. Nedosáhli jste úrovně. Nemáte ražení Božího. Žár pece by vás strávil, poněvadž jste bezcenné, falešné (kočičí) zlato. TM 441.2
Ti, kteří si činí nárok na to, že věří pravdě, musí se dokonale obrátit, anebo klesnou ve dni zkoušky. Lid Boží musí dosáhnout vysoké úrovně. Musí být národem svatým, lidem zvláštním, pokolení vyvoleným – horlivým v dobrých skutcích. TM 441.3
Obraťte svá srdce k Sionu
Kristus za vás proto nezemřel, abyste si mohli ponechat vášně, choutky a zvyky lidí ze světa. Je nesnadné rozlišit mezi těmi, kteří Mu neslouží, poněvadž je tak malý rozdíl v charakteru mezi věřícími a nevěřícími. Můžeme sloužit Bohu a Baliálu. Synové Boží patří zcela jinému národu, pod vládu čistoty a svatosti. Jsou nebeskou šlechtou, nesou pečeť Boží. Jsou nebeskou šlechtou, nesou pečeť Boží. Je toto tak jasné a průzračné, že nepřátelství světa povstalo jako kontrast proti nim. Volám ke každému, kdo si činí nárok být synem Božím, aby nikdy nezapomněl na tuto velkou pravdu, že potřebujeme mít Ducha Božího v sobě, abychom dosáhli nebe a dílo Kristovo okolo sebe, abychom získali nárok na nesmrtelné dědictví. TM 441.4
Ti, kteří mohou mít takovou uchvacující ohnivou lásku k lidským bytostem, mužům, nebo ženám, mají modlu, kterou uctívají, věnujíce jí náklonnost svého srdce. Nepřesvědčivější známkou charakteru synů Božích je, že jejich rozhovory, jejich sympatie, jejich ze srdce tryskající láska a oddanost pramení v nebesích. Jaký tón převládá ve vašem cítění, vašich choutkách, vašich náklonnostech? Kam směřuje hlavní proud vašich sympatií, vašich náklonností, vašich rozhovorů, vašich přání? TM 442.1
Žádný člověk nevejde do bran slávy, než ten, kdo na ně upne své srdce. Položte si tedy otázku: Záleží vám na světských věcech? Jsou vaše myšlenky čisté? Dýcháte ovzduší nebes? Nejste nakaženi nečistotou? Miluje a uctívá vaše srdce ženu, kterou nemáte právo milovat? Kde je vaše srdce? Kde je váš poklad? Kde je váš Bůh? Umyli jste roucha svého charakteru a vybělili jste je v krvi Beránkově? Nebo poskvrňujete roucha svého charakteru mravní nečistotou? Nechť to vztahují kazatelé evangelia sami na sebe. Jste požehnáni porozuměním Písma, ale je vaše oko upřeno jedině na slávu Boží? Jste vážní a oddaní a sloužíte Bohu s čistotou a v kráse svatosti? Tažte se upřímně: Jsem dítkem Božím, či nikoli? TM 442.2
„Vy jste světlo světa.“ Jakým dojmem působilo na Daria chování Danielovo? Daniel žil čistým a svatým životem. Bůh byl u něho na prvním místě. Kdykoli vládne v srdci pravé křesťanství, jeví se to na charakteru. Všichni na takových poznají, že chodí s Ježíšem. Bohu musí být dávána nedílná náklonnost. TM 443.1
Nutnost důkladné reformace
Potřebujeme ve všech sborech důkladnou reformaci. Do církve se musí dostat obracející moc Boží. Hledejte Boha co nejvážněji, odkládejte své hříchy a setrvávejte v Jeruzalémě, dokud nebudete zmocněni mocí shůry. Nechte se Bohem oddělit pro dílo. Očistěte své duše poslušenstvím pravdy. Víra bez skutků je mrtvá. Neodkládejte den přípravy. Nedřímejte ve stavu nepřipravenosti, nemajíce oleje ve svých lampách. Nechť nikdo nečiní sou jistotu věčnosti závislou na nějakém snad, nebo možná. Nechť nezůstává tato otázka v nebezpečné nejistotě. Takže se sami sebe se vší vážností: Jsem mezi spasenými, nebo mezi nespasenými? Obstojím, nebo neobstojím? Jen ten, kdo má čisté ruce, obstojí v onom dni. TM 443.2
„Vy čistí buďte“
(Z traktátu The sin of licentiousness [Hřích nemorálnosti].)
Volám ke kazatelům, kteří zvěstují Slovo Boží: „Očisťte se vy, kteří nosíte nádobí Hospodinovo.“ (Iz 52,11) Táží se lidu, který naslouchá slovům pravdy, hlásaných z kazatelny: Jaké jsou vaše pocity v očekávání velkého dne? Na tomto dni máte každý svou osobní účast. Nemylte se, Bůh nebude oklamán. Jste oblečeni ve svatební roucho? TM 444.1
Slýcháme nyní o zemětřeseních na rozličných místech, požárech, o bouřích, o neštěstích na moři i na souši, o moru a hladu. Jak na vás působí všecka tato znamení? To vše však je pouhý počátek toho, co má přijít. Vylíčení dne Hospodinova je nám dáno ve Zjevení Janově. Volání hrůzy nesčíslného množství doléhalo ve sluch Janův: „Přišel ten den veliký hněvu jeho. I kdo bude moci ostáti?“ (Zj 6,17) Sám apoštol byl přemožen vážností. TM 444.2
Kde bude vaše útočiště v ten den
Když toto vše, takové hrozné soudy přijdou na provinilý svět, kde potom bude útočiště lidu Božího? Kde a jak budou ochráněni, než přijde hněv Jeho? Jan vidí přírodní živly, – zemětřesení, bouře a politické spory – drženy čtyřmi anděly. Tyto větry jsou pod jejich dozorem, dokud jim Bůh nepřikáže, aby vály. V tom záleží bezpečnost církve Boží. Z rozkazu Božího zadržují andělé větry zemské, aby nevál vítr na zemi, ani na moře, ani na stromoví, dokud nebudou zapečetěni služebníci Boží na čelech svých. Jan viděl mocného anděla vystupujícího od východu slunce. Tento nejmocnější za andělů měl v ruce pečeť Boha živého. Toho, jenž sám může dát život a může vtisknout znamení – pečeť – na čela těch, kteří mají obdržet nesmrtelnost – život věčný. Tento nejmocnější anděl má moc přikázat čtyřem andělům, aby drželi v šachu čtyři větry, dokud nebude toto dílo vykonáno, ale i přikázat, aby větrové váli. TM 444.3
Ti, kteří zvítězili nad světem, tělem i ďáblem budou vyvolenými a obdrží pečeť Boha živého. Avšak ti, jejichž srdce a ruce nejsou čisté, neobdrží pečeť Boha živého. Ti, kteří páchají hříchy a setrvávají v nich, budou pominuti. Jen ti, kteří v tomto skutečném velikém dni smíření vyznají své hříchy před Bohem a budou jich litovat, budou nalezeni hodni obdržet znamení Boží ochrany. Jména těch, kteří vytrvale a toužebně očekávají na příchod svého Spasitele, opravdověji a toužebněji, než ponocní svítání, budou přičteni k zapečetěným. „Všichni, jimž září světlo pravdy, měli by svou víru osvědčit skutky, s ní se shodujícími. Jsou-li však zlákání hříchem, staví si v srdci modlu, maří svou duši před Bohem a poskvrňují ty, kteří jsou s nimi zajedno v hříchu, budou jejich jména vymazána z knihy života, budou zanecháni v půlnoční temnotě, jelikož neměli olej ve svých lampách.“ „Vám pak, kteříž se bojíte jména mého, vzejde slunce spravedlnosti.“ (Mal 4,2) TM 445.1
Toto zapečeťování služebníků Božích je totéž, jež bylo ve vidění ukázáno Ezechielovi. Také Jan se stal svědkem tohoto nejděsnějšího zjevení. Viděl moře a vzdutí vln a lidské bytosti hynou hrůzou. Viděl pohybovat se zemi, viděl hory uvržené doprostřed moře (co se doslova splní), viděl vody vřít a hory pohybovat se ve svých základech. Viděl rány, mor, hlad a smrt, jak vykonávaly svou hroznou práci. TM 445.2
Zachovej život svůj
Tentýž anděl, který navštívil Sodomu, dává výstrahu: „Zachovejž život svůj.“ (Gn 19,17) Jako kalichy hněvu Božího nemohou být vylity, aby zničily bezbožné a jejich skutky, dokud nebude všechen lid Boží rozsouzen a dokud nebudou případy jak živých, tak i mrtvých rozhodnuty. A i tehdy, až budou svatí zapečetěni pečetí živého Boha, budou Jeho vyvolení prožívat ještě individuální zkoušky. Dostaví se osobní těžkosti, ale pec je přísně střežena okem, které nestrpí, aby zlato bylo stráveno. Vyvolení Boží mají nesmazatelná znamení Boží. Bůh může uplatňovat právo, aby na nich bylo napsáno Jeho vlastní jméno. Bůh se skrývá v tomto svém jménu. Jejich určení zní – „Bůh – Nový Jeruzalém“. Jsou Božím vlastnictvím, Jeho majetkem. TM 446.1
Bude tato pečeť vložena na duše s nečistou myslí, na smilníky, cizoložníky, na člověka požadujícího manželku svého souseda? Sami si odpovězte na tuto otázku. Odpovídá můj charakter schopnostem nutným k tomu, abych mohl obdržet moc a dovolení vstoupit do příbytku, které Kristus připravil pro ty, kteří jsou jich hodní? Svátost musí být vypálena do našeho charakteru. TM 446.2
Bůh mně ukázal, že právě v té době, kdy se budou znamení času kolem nás mít naplnit, tehdy, když uslyšíme kroky nebeských zástupů, dokonávajících své poslání, rozumní mužové v odpovědných místech (postaveních) budou budovat svůj charakter z prohnilého materiálu, který bude stráven ve dni Hospodinově a který rozhodne o jejich nezpůsobilosti pro příbytky nahoře. Odmítli odložit znečistěné roucho, lpěli na něm, jakoby mělo vzácnou cenu. Ztratí pro ně nebesa i celou věčnost požehnání. TM 446.3
Buďte lidem obráceným
Vás, kteří přisluhujete svaté věci vybízím, abyste byli lidem obráceným, dříve než odcházíte, abyste působili v některém odvětví díla mého Mistra. Nyní je čas, abyste byli připravení a hotoví pro hroznou zkoušku, která jest před námi – zkoušku svatosti – bez níž žádný člověk neuzří Boha. Kéž nikdo neříká: Skryta je cesta má před Bohem, Bůh nezná mé cesty. Nyní snad není ještě příliš pozdě. Nyní můžete ještě činit pokání. Ale i když bude zapsáno proti vašim jménům odpuštění, utrpíte velkou ztrátu tím, že zůstanou na vás jizvy poskvrny, jež jste způsobili svým vlastním duším. TM 447.1
Ó, jak mohou ti, kteří mají velké světlo pravdy, ono velké světlo, jež bylo od Boha dáno, vyzývat hněv a soud Boží tím, že hřeší proti Němu, dopouštějíce se činů, jež jim Bůh ve svém Slově zapověděl? Jak mohou být satanem tak zaslepení, aby zneuctívali Boha a poskvrňovali vědomě své duše hříchem? Apoštol praví: „Učiněni jsme divadlem tomuto světu i andělům i lidem.“ (1 K 4,9) Budou se tito hříšníci – mám je snad nazývat pokrytci – na Sionu tázat: V čem jakým způsobem jsem já divadlem světu, andělům i lidem? Odpovězte sami za sebe. Svým zneužíváním světla, výsad a milosti, jež mi dal Bůh, neposlušnými činy, které kazí a poskvrňují duši. Tvrzením, že znají Boha a při tom jej vypuzují ze své mysli a nahrazují jej modlou tím, že svádí svým příkladem jiné lidi k tomu, aby lehkovážně pohlíželi na hřích? Jsem světu divadlem svou mravní nevázaností. Jsem divadlem andělům neposlušnými činy a mravní poskvrnou těla? Apoštol nás napomíná: „Protož prosím vás, bratři, skrze milosrdenství Boží, abyste vydávali těla svá v oběť živou, svatou, Bohu libou, rozumnou službu svou. A nepřipodobňujte se světu tomuto, ale proměňte se obnovením mysli své, tak abyste zkusili, jaká by byla vůle Boží, dobrá, libá a dokonalá.“ (Ř 12,1-2) „Taková tedy majíce zaslíbení, nejmilejší, očisťujmež se od všeliké poskvrny těla i ducha, konajíce posvěcení v bázní Boží.“ (2 K 7,1) TM 447.2
Korouhev Boží
Bůh má svůj Zákon a ten je velikým měřítkem, vzorem, korouhev spravedlnosti. Každý, kdo se spoléhá na milosrdenství Boží a dopouští se nepravostí, bude podle svých zásluh a skutků souzen. Bůh vás napomíná, abyste se oddělili od všeliké nespravedlnosti. Přikázal vám, abyste osobně odpírali ďáblu a nevítali jej jako váženého hosta. Přišla doba, kdy je Jeruzalém prosvěcován. Bůh zajišťuje povahu, váží mravní cenu jednoho každého a vyslovuje rozhodnutí nad každým případem. Pro hříšníky nemusí být pozdě, aby opravdově litovali svých hříchů, „nebo zármutek, jehož nikdy líto nebývá, ale zármutek světa smrt způsobuje“ (2 K 7,10). Tento zármutek klame, není v něm pravé ctnosti. V něm nepociťujeme hříšnost povahy, nýbrž zármutek a bolest, že se o hříchu dověděli jiní lidé. Není vyznán a litován, leč jen potud, kde je vše tak zjevné, že ji nelze zapřít. TM 448.1
To je zármutek světa, který způsobuje smrt a uspokojuje svědomí, zatím co se dále hoví hříchu, když se k tomu naskytne příležitost a nemůže být odhalen. „Ano hle, to samo, že jste podle Boha zarmouceni byli, jakou v vás způsobilo snažnost, nýbrž omluvu, nýbrž zažhnutí hněvu, nýbrž bázeň, nýbrž žádost vroucí, nýbrž horlivost, anobrž pomstu? Všelijak prokázali jste to, že jste nevinni v té věci.“ (2 K 7,11) Zde je vidět povinnost spočívající na církvi, jak má zacházet s těmi, jejichž jednání je opakem světla, které obdrželi. Postaví se lid Boží na stanovisko Bible, nebo bude horší, než nevěřící a dá jim příležitost, aby uvedli pohanění na Krista a Jeho pravdu, protože nebyli u víře poslušní požadavku evangelia, aby žili opatrným svatým životem? TM 448.2
Ti, kteří tvrdí, že mají světlo pravdy a nedostáli podmínkám, na nichž závisí splnění zaslíbení, nejsou hodni milosti Kristovy. Povaha a služba církve musí odpovídat hřivnám, které obdržela. Její víra a poslušnost musí být taková, aby věrně a plně využívala svěřeného světla. TM 449.1
Ale mnozí, nikoli někteří, ale mnozí pozbývali své duchovní horlivosti a svého posvěcení, odvrátili se od stále vzmáhajícího světla a zdráhali se chodit v pravdě, jelikož její posvěcující moc nebyla taková, jakou očekávali. Mohli se obnovit ve svatosti a spět ke vznešené korouhvi, jak to požaduje Slovo Boží, přece však budou odsouzeni. Mnozí kazatelé a lidé jsou v temnosti. Ztratili se zřetele Vůdce, Světlo světa a jejich vina bude měřena podle hojné a mocné milosti a pravdy, které se jim dostalo. TM 449.2
Vztyčte korouhev
Bůh vyzývá svůj lid, aby vztýčil korouhev. Církev musí osvědčit svou horlivost k Bohu ve styku s těmi, kteří vyznávají velikou víru, ale současně uvalují pohanění na Krista. Takoví ohrožují pravdu a škodí jí. Stávají se nevěrnými strážnými. Uvádějí dílo Boží v pohanění a neúctu. Nadešla doba opravdového úsilí vyprostit církev z bahna a špíny, která kalí její čistotu. Církev Kristova je povolána, aby byla svatým a mocným lidem, jménem a ctí po celém světě. Domu Judovu a Jeruzalému jest otevřena studnice k obmytí hříchu a nečistoty. V lidu Božím, jemuž byly svěřeny svaté a důležité pravdy, jest úžasné odpadnutí. Jejich víra, jejich služba a jejich skutky musí být porovnány s tím, jaké by mohly být, kdyby šli neustále vpřed podle milosti a svaté pravdy, které jim byly dány. TM 450.1
Vy čistí buďte Na této váze svatyně budou vážení jednotlivě členové církve křesťanské a když nebude její mravní povaha a duchovní stav odpovídat a požehnání, které jim Bůh udělil, bude nalezena lehkou. Neukáže-li se její ovoce, nebude Bůh oslaven. TM 450.2
„Protož pomni, odkud jsi vypadl a čiň pokání a první skutky. Pakliť toho nebude, přijdu na tebe rychle a pohnu svícnem tvým z místa jeho, nebudeš-li pokání činiti.“ (Zj 2,5) TM 450.3
Zdá se, že poznání stavu odpadlictví jest odpadlíkům skryto. Pohnul se svícen z místa svého? Vybízím všechny, kteří bezstarostně odpočívají ve svém nynějším stavu duchovní smrti, aby procitli ze své smrti a povstali a Kristus jim udělí světlo. Mnozí odpočívají tak spokojeně, jako kdyby je chránil a vedl ve dne sloup oblakový a v noci sloup ohnivý. Mnozí tvrdí, že znají Boha a přece jej svými skutky zapírají. Počítají se ke zvláštnímu vyvolenému lidu Božímu, jemuž bylo svěřeno zvláštní a slavnostní poselství, jež má posvětit jejich život, jež mají přinést světu. Přesto lze sotva v našem středu nalézt a pocítit moc pravdy v horlivém díle pro Pána. Jak veliká je naše temnota a my to nevíme. Světla neubylo, ale my nechodíme v jeho paprscích. TM 450.4
Hrozná zklamání
Co může více zklamat lidskou mysl, než když si jednotlivci lichotí, že mají pravdu, že stojí na jedině bezpečném základu a že Bůh přijímá jejich skutky, protože jsou zapojeni do některého odvětví díla Božího i když hřeší proti Němu a protiví se Jeho výslovné vůli? Pracují mechanicky jako stroj, ale chybí jim příprava srdce a posvěcení charakteru. Posvátné a svaté věci jsou strženy na stejný stupeň se všedními. Proto v našich sborech panuje lhostejnost. Služba tak upadla, že se stala téměř pouhou formou. TM 451.1
Korouhev musí být vztyčena. Dílo musí dosíci vyšší úrovně. Musíme se odloučit od styků obyčejů světa. Kazatelé i lid musí získat vyšší úroveň. Do zkušeností a osobitých povah těch všech, kteří tvrdí, že jsou činnými v díle Božím, musí být vneseno mnohem více z Ježíše Krista a Jeho tichosti, Jeho pokory a poníženosti, Jeho sebezapření a čistoty, Jeho pravé dobroty a ušlechtilosti charakteru. TM 451.2
Učiňte Slovo Boží svým vůdcem a životním pravidlem. Uposlechněte slova, jež vám zjevuje Jeho přikázání. Bůh vybízí každého jednotlivce, aby jako odpovědná bytost všemi svými silami plnila Jeho zřejmou a určitou vůli. Budete-li tak činit – dokážete to. Bojujte s chybami své vlastní povahy, která zápasí s duchovním pokrokem a dosvědčíte tím, že plníte svůj podíl v díle Božím. TM 452.1
Kéž by nikdo netvrdil, že je poután nemístnými náklonnostmi, nezákonnou láskou, čehož se nemůže zbavit. To je klam, pěstujete a posilujete zlo. Zlo milujete více než pravdu, čistotu a spravedlnost. Nepřijímáte pomoc Boží, když se neodvracíte od svých zlých a nebezpečných spojení. Ochotně kráčíte zlou cestou, jako byste se nemohli svobodně rozhodnout. Studujte s modlitbou ve Slově Božím, poslouchejte pevně a s rozhodností Jeho příkazů, jako Daniel a Josef. Důvěřujte v pomoc Boží, kterou vám zaslíbil. TM 452.2
Musíte volit
Vynutí si Bůh vaši poslušnost, bude činit nátlak na vaši vůli? Nikdy. Pán vás vyzbrojil duchovními schopnostmi, moudrostí a rozumností. Poslal svého jednorozeného Syna z nebe, aby vám otevřel cestu a zabezpečil nesmrtelnost. Jaký důvod můžete uvést pro svou slabost, neposlušnost, nečistotu, pro své zlé myšlenky? TM 452.3
Bůh dal určité prostředky, budeme-li jich pilně a s modlitbou užívat tak, aby žádná nádoby neztroskotala, ale aby v nepohodě a bouři obstála a zakotvila v přístavu blaženosti. Pakliže však tato určení a přednosti a prostředky zanedbáme a jimi pohrdáme, neučiní Bůh žádného zázraku, aby někoho z nás zachránil a my budeme ztraceni jako Jidáš a satan. TM 453.1
Nedomnívejte se, že Bůh učiní zázrak, aby zachránil takové slabé duše, které si libují ve zlu a dopouštějí se hříchu, anebo že do jejich života zasáhne něco nadpřirozeného, aby je vytrhlo z jejich vlastního „já“ k vyšším sférám, kde by byla poměrně snadná práce bez zvláštního ukřižování sebe. Neboť všichni, kdož si takto zahrávají na satanově půdě, zahynou s přestupníky. Budou zničeni pojednou a bez pomoci. TM 453.2
Posvěcení
Když Bůh učinil pro lidstvo opatření, aby mohli mít život věčný, požaduje a dává k tomu prostředky, aby již nyní dosahovalo svatosti ve svém životě. Všichni, kdo si činí právo na budoucí život, budou svým životem a svou povahou dosvědčovat, že chodí v novotě života, v čistotě a svatosti, zachovávajíce vše, co bylo zjeveno. TM 453.3
Cesta k nebi nám byla otevřena za nesmírnou cenu Otce i Syna. Jdeme osobně touto cestou a splňujeme její podmínky? Jste i vy na této cestě? Následujeme Vůdce, Světlo života? TM 453.4
K čemu vyvolení?
Existuje vyvolení jednotlivce i celého lidu. Je to jedině vyvolení ke spasení člověka, které nalézáme ve Slově Božím, skrze které bude člověk zachráněn. Mnozí pohlíželi na svůj konec v domněnce, že jsou skutečně vyvoleni, aby obdrželi nebeskou blaženost, ale to není to vyvolení, které nám ukazuje Bible. Člověk jest vyvolen, aby pracoval na své spáse s bázní a třesením. Člověk jest vyvolen, aby používal prostředků, jež Bůh dal v dosahu jeho ruky, aby bojoval proti každé nesvaté žádosti, jelikož satan hraje o jeho duši. Je vyvolen, aby bděl na modlitbách, aby bádal v Písmě a vystříhal se pokušení. Jest vyvolen, aby měl stále pevnou víru, aby byl poslušen každého slova, vycházejícího z úst Božích, aby nebyl toliko posluchačem, ale činitelem Slova. To jest vyvolení, které zjevuje Bible. TM 453.5
Pro ty lidi, kteří obdrželi veliké světlo, kteří byli obdařeni jako Izraelská knížata, když vystoupila n horu, aby měla společenství s Bohem, směla prodlévat ve světle Jeho velebnosti. Je osudným klamem domnívat se, že mohou i dále hřešit a před Bohem dále chodit po svých převrácených cestách, jako kdyby konali vůli Boží a jako by On nezaznamenával jejich hříchy, protože se jim dostalo takových předností. Veliké světlo a přednosti, které jim byly dány, vyžadují ctností a posvěcení shodující se se světlem, které jim bylo dáno. Nic menšího nepřijme. TM 454.1
Ale tato veliká zjevení Boží nikdy by neměla kolébat člověka v bezstarostnost a nedbalost. Nikdy by neměla vést k výstřednostem, nebo příjemce svádět k domněnce, že je Bůh nebude tak přísně posuzovat, protože se domnívají, že On je závislý na jejich schopnostech a vědění, čímž mohou mít podíl na onom velikém díle. Všechny tyto přednosti, jež Bůh dává, jsou jeho prostředky, aby vzbudily vroucnost ducha, horlivost a úsilí a přesnost ve vykonávání jeho svaté vůle. TM 454.2
Vy, bratři moji, složte ruce v klín, konejte zlé skutky a pak čekejte, že Bůh učiní zázrak, aby změnil vaši povahu a vás přinutil stát se čistými a svatými muži. Budete-li se svévolně vydávat v pokušení, myslíte, že můžete očekávat, že Bůh násilně změní vaše myšlení a náklonnosti, abyste nebyli zahubeni? Vezmete-li zmiji na své srdce, chcete očekávat, že Bůh učiní zázrak, aby vás ten hlad neuštkl? Budete-li pít jed v očekávání, že vám Bůh dá protijed? TM 454.3
Buďte muži Božími
Když za vedení Božího pracujeme na záchranu svých vlastních duší, nesmíme důvěřovat sami sobě a domnívat se, že se můžeme sami zachránit. Usilujeme-li o to celým srdcem, celou duší a mocí, musíme všecko konat v Ježíši a skrze Něho. Ale pravda, jak je v Ježíši musí být vnesena do srdce, života, domova i do církve. Pán chce použít potrubí, které připravil pro vylití své milosti. TM 455.1
Ó, kéž by moji bratři byli muži podle vzoru Božího, aby zaujali svá místa ve velkém tkanivu lidstva a uvědomili sis, že jsou částí velkého celku Božího ve stvoření a vykoupení. Buďte jen muži Božími a potom učiníte rozhodný pokrok v křesťanském životě. TM 455.2
Prostředky jsou opatřeny a poskytnuty a nikdo nebude mít omluvy pro své hříchy. Když nad nimi nezvítězíte, jsou pro to důvody. Pak nebudete poslušní zjevené vůli Boží, nebudete se modlit, nebudete usilovat, nebudete potírat zlé návyky a nesvaté myšlenky. Či jste snad silnější než Bůh? Můžete, nebo máte dosti odvahy zápasit s Věčným? Nejste-li si jisti soudem Božím, nejste-li zajištěni před Jeho pomstou, nechoďte po svých vlastních, zlých cestách. Vzchopte se a vzepřete se satanovi. Učiňte něco a to hned. Čiňte pokání, vyznejte své hříchy a odvrhněte je. Den ohne a bouře se již chystá přijíti na náš svět. Přizpůsobte svůj život prostým požadavkům Slova Božího. Hledejte na modlitbách a bděních pomoc Boží a Ducha svatého a budete víc, než vítězové v síle Toho, který vás zamiloval. Čtěte 1 J 4,10. TM 455.3
*****
Všechno náleží Pánu
Celé naše tělo, ve kterém sídlí dočasně život a skrze něž pracuje, náleží Pánu. Nemáme práva zanedbávat některou část živého ústrojí. Každá jeho částka jest vlastnictvím Páně. Poznání našeho vlastního tělesného ústrojí mělo by nás poučit, že je každý úd ve službě našeho Pána, jako nástroj spravedlnosti. TM 456.1
Nikdo jiný, než Bůh sám může si podmanit pýchu lidského srdce. Nemůžeme se sami zachránit, ani se obnovit. V nebeských dvorcích nebude zpívána píseň: Mně, který jsem sebe miloval, sám se očistil, sám se vykoupil, mně náleží sláva a čest, požehnání a chvála. To však je základním tónem písně, kterou zpívají tak mnozí v tomto světě. Nevědí a nechtějí vědět, co to znamená být tichý a pokorný srdcem. Nezáleží jim na tom, že to nevědí, jen když se tomu mohou vyhnout. Celé evangelium je shrnuto v učení o Kristu, Jeho tichosti a pokoře. TM 456.2
Co znamená ospravedlnění z víry? Je to dílo Boží, které lidskou slávu snižuje do prachu a pro člověka vykonává to, co není v jeho moci, aby sám vykonal. – Special Testimonies to Ministers and Workers (Series A, No. 9, 1897), p. 61, 62 TM 456.3
17. Výzva a výstraha
Bída světa
(The Review and Herald, March 31, 1910)
V tomto věku chlubného osvícení je církev křesťanská postavena proti světu, nalézajícímu se v půlnoční tmě, téměř zcela oddanému modloslužbě. Téměř všeobecné nedbání Zákona Božího, činí svět rychle podobným městům Sodomě a Gomoře. Jako ve dnech před potopou, tak naplňují přestoupení sami. Hazardní hry a loupež se stávají všedním zlem. Používání opojných nápojů je na vzestupu. Mnozí takoví, kteří se řídili svou neposvěcenou vůlí, hledí sebevraždou ukončit svůj neužitečný život. Nespravedlnost, špatnost a zločin všeho druhu je možno nalézti na vysokých místech země a ti, kteří schvalují toto zlo, snaží se ochránit provinilce před potrestáním. Ani stý díl neexistující zkaženosti není světu ujasněn. Jen malá část prováděné krutosti je světu známá. Špatnost lidí dosáhla téměř svých nejzazších hranic. TM 457.1
Satan zjevuje mnoha způsoby, že vládne světem. Ovlivňuje srdce lidí a kazí jejich duše. Mužové na vysokých místech jasně ukazují, že jejich myšlení je trvale špatné. Mnozí baží po bohatství a nedělají si svědomí, že rozmnožují svůj blahobyt podvodnými transakcemi. Pán dovoluje, aby si byli takoví lidé navzájem vydáni na pospas ve svém špatném počínání. Některé jejich špatné praktiky jsou otevřeně ukázány světu, aby myslící mužové, kteří mají dosud ve svých srdcích touhu po poctivosti a spravedlnosti vůči svým bližním, mohli pochopit, proč Bůh začíná naši zemi navštěvovat svými soudy. Pán ještě potrestá svět pro jeho nepravosti: „A odkryje země zbité své a nebude přikrývat více zmordovaných svých.“ (Iz 26,21) … TM 457.2
Ve svém soucitu hledí Bůh osvítit chápání těch, kteří nyní tápají ve tmě bludu. Odhaluje své soudy nad zatvrzelým nekajícím lidem (světem), aby mohli jako nositelé světla hledat a zachránit to, co je ztraceno. Vyzývá nyní svou církev, aby procitla ze ztrnulosti, do které ji satan se snaží ukolébat a aby splnila své Bohem jí určené dílo, osvítit tento svět. Jeho poselství Jeho církví zní: „Povstaniž, zaskvěj se, poněvadž přišlo světlo tvé a sláva Hospodinova vzešla nad tebou.“ (Iz 60,1) Aby mohla splnit podmínky existující v době, kdy tma pokrývá zemi a hluboká mrákota lid, je církví Boží uloženo, aby spolupracovala s Bohem v šíření světla Biblických pravd. Těm, kteří věrně plní úkol nositelů vzácné pravdy, je dáno toto ujištění: „Nad tebou vzejde Hospodin a sláva Jeho nad tebou vidína bude. I budou choditi národové v světle tvém a králové v blesku, jenž vzejde nad tebou.“ (Iz 60,2-3) TM 458.1
Dnešní svět má krajně zapotřebí zjevní se Ježíše Krista v osobě Jeho svatých. Bůh si přeje, aby jeho lid stál před světem jako svatý lid. Proč? Poněvadž svět má být zachráněn světlem evangelia pravdy. A jelikož je poselství pravdy, volající lid z temnoty do předivného světla Božího, hlásáno církvi, musí život jejich členů, posvěcený Duchem pravdy, vydávat svědectví o pravdivosti hlásaného poselství. TM 458.2
Bůh si přeje, aby byl Jeho lid v pravém poměru k Němu, aby mohl chápat, čeho především od nich požaduje. Mají zjevit každé bojující duši ve světě, co znamená „milovat milosrdenství a pokorně chodit s Bohem svým“ (Mi 6,8). Kdekoli se nalézají, ať doma, nebo v cizině, všude mají být jeho lidem, zachovávajícím přikázání. Pak budou mít jistotu, že jim jsou hříchy odpuštěny a že jsou přijati ze dítky Nejvyššího. … TM 458.3
Úspěch zajištěn
Svět nutně potřebuje spásonosnou pravdu, kterou Bůh svěřil svému lidu. Svět zahyne, nebude-li mu Jeho vyvolenými nástroji pravda Boží předána. Pracovníci s Bohem musí s pomocí Ducha svatého pracovat s neutuchající horlivostí a rozlévat ve světě světlo vzácné pravdy. Až půjdou na rozcestí a mezi ploty, až budou pracovat na pustých místech země doma, nebo za hranicemi, spatří pozoruhodným způsobem zjevení spasení Božího. TM 459.1
Věrní poslové Boží musí se snažit šířit světlo Boží Jeho přikázaným způsobem. Musí být v nejtěsnějším spojení s Velkým Učitelem, aby mohli být denně vyučováni Bohem. Musí zápasit na opravdových modlitbách s Bohem o křest Ducha svatého, aby mohli uspokojit potřeby světa hynoucího v hříších. Všechna moc je přislíbena těm, kteří u víře hlásají věčné evangelium. Když služebník Boží přináší světu živé poselství přímo od trůnu slávy, šíří se světlo, jako když svítí slunce a lampa a zasahuje všechny končiny světa. Takto bude rozehnána tma bludu a nevěry z myslí všech upřímných a upřímného srdce ve všech zemích, kteří nyní hledají Boha, „zda by snad makajíce, mohli nalezti jej“ (Sk 17,27). TM 459.2
*****
Nebezpečí a přijímání světské politiky do Božího díla
(Přetisknuto ze Svědectví publikovaných v traktátu.)
Když jsem pracovala v Salamance 5. listopadu 1860, byla jsem v nočním čase ve spojení s Bohem. Byla jsem vytržena do shromáždění v různých státech, kde jsem vydávala rozhodné svědectví, pokárání a výstrahy. V Battle Creeku se shromáždila rada kazatelů a odpovědných mužů z našeho nakladatelství a z jiných odvětí, slyšela jsem tyto shromážděné uplatňovat smýšlení a vnucovat opatření pro jejich přijetí, což mne naplnilo obavami a zármutkem. TM 460.1
Před léty jsem byla povolána, abych prošla podobnou zkušeností a tehdy mi Pán odhalil mnoho věcí životně důležitých a dal mi varování, které musí být předáno těm, kteří jsou v nebezpečí. V noci 3. listopadu byly mně tyto výstrahy připomenuty a bylo mně přikázáno, abych je předložila mužům v odpovědných postaveních a abych na to nezapomněla, ani abych se necítila zmalomyslněnou. Byly mně předloženy některé věci, které jsem nemohla pochopit, ale dostalo se mně ujištění, že by Bůh nepřipustil, aby Jeho lid byl zahalen do mlhy světského skepticismu a světské nevěry, aby byl svázán do jednoho pytle se světem, ale budou-li jen naslouchat Jeho hlasu a následovat Ho, budou-li poslušní Jeho přikázání, vyvede je nad mlhu skepticismu a nevěry a postaví jejich nohy na Skálu, kde budou moci dýchat ovzduší, bezpečí a vítězství. TM 460.2
Jsouc zabrána do vážné modlitby, byla jsem ztracena pro všechno kolem sebe, světnice se zalila světlem a já jsem slyšela poselství pro shromáždění, které se zdálo být Generální konferencí. Byla jsem puzena Duchem Božím, abych učinila tu nejvážnější výzvu, neboť jsem měla dojem, že je před námi velké nebezpečí a to v samém srdci díla. Byla jsem a jsem dosud sklíčena na duši i na těle, obtížena při pomýšlení, že musím přinést poselství našemu lidu v Battle Creeku, abych je varovala před počínáním, které by odloučilo Boha od našeho nakladatelství. TM 461.1
Výtka církvi
Bůh pohlížel se zármutkem, smíšeným s nelibostí na lid a promlouval tato slova: „Mámť proti tobě to, že jsi tu lásku svou opustil. Protož pomni, odkud jsi vypadl a čiň pokání a první skutky. Pakliť toho nebude, přijdu na tebe rychle a pohnu svícnem tvým z místa jeho, nebudeš-li pokání činiti.“ (Zj 2,4-5) TM 461.2
Ten, který plakal nad vzpurným a nekajícím Izraelem pro jejich neznalost Boha a Krista, jejich Vykupitele, pohlížel do srdce díla v Battle Creeku. Veliké nebezpečí se vznášelo nad lidem, ale někteří ničeho o tom nevěděli. Nevěra a nekajícnost zaslepily jejich zrak a oni důvěřovali lidské moudrosti ve vedení nejdůležitějších zájmů věci Boží v díle vydavatelském. Ve svém slabém lidském uvažování shromažďovali mužové ve svých smrtelných rukou nitky veškeré kontroly, aniž by pokládali za nezbytné dotazovat se Boží vůle, Božích cest a Boží rady. Mužové tvrdošíjné, železné vůle, jak v úřadě, tak i mimo něj se spolčovali k rozhodnutí prosadit jistá opatření dle svého vlastního úsudku. TM 461.3
Potřeba duchovního rozsuzování
Pravila jsem jim: „Nemůžete to učinit. Dohled nad těmito širokými zájmy nemůže být svěřen cele takovým, kteří jasně ukazují, že mají malou zkušenost ve věcech Božích a že neznají duchovního rozsuzování. Lid Boží ve všech našich řadách nesmí pro špatné vedení několika bloudících mužů, mít otřesenou důvěru v důležité zájmy velkého srdce díla, které má rozhodný vliv na naše církve ve Spojených státech i v cizích zemích. Vložíte-li ruku na naše nakladatelství, tento velký nástroj Boží, abyste vtlačili svou formu a své jméno, poznáte, že to bude nebezpečné vašim vlastním duším a neblahé pro dílo Boží, bude to v očích Božích právě tak velikým proviněním, jak byl hřích Uzův, když vztáhl ruku svou, aby podepřel archu. Mnozí přijali práci jiných mužů a vše, co Bůh od nich požaduje je, aby jednali spravedlivě, milovali milosrdenství a pokorně chodili se svým Bohem, aby pracovali svědomitě, jako mužové dosazeni lidem a konali dílo svěřené jejich rukám. Někteří toho opomenuli, jak dokazují jejich skutky. Nechť je však jakékoliv jejich postavení, jakákoliv odpovědnost, i kdyby měli tolik moci, jako měl Achab, poznají, že je Bůh nad nimi, že je Jeho svrchovanost Nejvyšší.“ … TM 462.1
Netvořte spolků s nevěřícími, ani nesvolávejte jisté vyvolené členy, smýšlející jako vy a kteří řeknou „Amen“ ke všemu, co navrhujete, zatím co vylučujete takové, o kterých se domníváte, že by s vámi nesouhlasili. Bylo mně ukázáno, že v tom vězí velké nebezpečí. TM 462.2
„Neboť Pán takto ke mně mluvil a poručil mi, abych nepostupovala po způsobu tohoto lidu, řka: ‚Neříkejte: Spuntování, když lid ten praví: Spuntování, aniž se jako oni strachujte, nerci-li, abyste se děsiti měli. Hospodina zástupů samého posvěcujte, on budiž bázeň vaše i strach váš.‘ (Iz 8,12-13) Posvěťte samého Pána zástupů a nechte Ho být vaším strachem, nechte Ho být svou bázní. Co se týče svědectví, nemluví-li v souhlase s tímto slovem, činí tak proto, poněvadž v nich není světla.“ Svět nesmí být naším kriteriem, nechte Pána pracovat, neboť je slyšen hlas Hospodinův. TM 463.1
Žádná aliance s nevěřícími
Ti, kteří jsou zaměstnání v některém odvětví díla, kterým snad svět může být přeměněn, nesmějí uzavírat spolků s takovými, kteří neznají pravdu. Svět nezná ani Otce, ani Syna a duchovně rozeznávat nemůže charakter našeho díla, co bychom měli, nebo neměli dělat. Musíme poslouchat příkazů shůry. Nesmíme poslouchat rady, nebo se řídit plány nevěřících. Rady a pokyny lidí neznajících dílo, které Bůh koná pro tento čas, by jen oslabily moc nástrojů Božích. Přijímáním pokynů takovýchto by byla rada Kristova za nic považována. TM 463.2
Oko Hospodinovo spočívá na všem díle, na všech plánech, na výmyslech každého mozku. Vidí pod povrch všech věcí a rozeznává myšlení srdce, (úmysly). Není jediného činu temnosti, jediného plánu, není marnivosti srdce, není jediné myšlenky, kterou by On nečetl jako v otevřené knize. TM 463.3
Každý čin, každé slovo, každá pohnutka je věrně zanesena v záznamech velkým Zpytatelem srdcí, který pravil: „Znám skutky tvé“. Bylo mně ukázáno, že se budou opakovat v lidu Božím z dneška, nepravosti Izraele za dnů Samuelových, nebude-li větší pokora, méně sebedůvěry a více spoléhání na Pána Boha Izraelského, Vládce lidu. Jedině spojí-li se Boží moc s lidským úsilím, obstojí dílo ve zkoušce. Když se již nebude člověk opírat o člověka, nebo o vlastní úsudek, ale složí důvěru v Boha, projeví se to každým okamžikem pokorou ducha, méně mluvením a více modlením, obezřetností v plánech a jednáních. Takoví mužové budou skutečně zjevovat svou závislostí na Bohu, že mají Ducha Kristova. TM 464.1
Spoléhání na lidi
Opět mně bylo ukázáno, že lid Boží nemůže v těchto posledních dnech být bezpečný ve svém důvěřování v člověka, i když bude tělo jeho sílou. Mocná pravda je vyvedla ze světa jako hrubé kameny, které musí být otesávány a leštěny pro nebeskou stavbu. Musí být otesávány proroky, výtkami, varováním, napomínáním a radami, aby byly zformovány podle božského vzoru. Zvláštní dílo Utěšitelovo je přetvářet srdce a charakter, aby lidé mohli zachovat cesty Hospodinovy. … TM 464.2
Od roku 1845 bylo mně čas od času jasně ukazováno nebezpečí lidu Božího, které bude obklopovat ostatky v posledních dnech. Tato nebezpečí mně byla zjevena až do přítomné doby. Brzy se budou před námi odehrávat veliké děje. Pán přichází s mocí a slávou velikou. A satan ví, že moc jím uznaná brzy navždy skončí. Má nyní před sebou poslední příležitost získat vládu nad světem a projeví nejrozhodnější úsilí, aby dokonal zkázu obyvatel země. Věřící pravdě musí stát jako věrné stáže na strážných věžích, nebo jim satan vnukne zvláštní mudrování a oni dají průchod domněnce, která zradí posvěcenou, svatou důvěru. Nepřátelství satanovo proti dobru bude stále zjevnější, jak bude všechny své síly napínat v poslední vzpouře. A každá duše, která není plně oddaná Bohu a udržována Boží mocí, spolčí se se satanem proti nebi a připojí se v boji proti vládci Vesmíru. TM 464.3
Ve vidění roku 1880 jsem se tázala: „Kde jest bezpečí pro lid Boží posledních dnů?“ Odpověděl: „Ježíš oroduje za svůj lid, ačkoli satan stojí po jeho pravici a brání mu. Ale Hospodin řekl satanu: Potresciž tě Hospodin, satane, potresciž tě, pravím, Hospodin, kterýž vyvoluje Jeruzalém. Zdaliž tento není jako hlaveň vychvácena z ohně.“ (Za 3,2) Jako prostředník a obhájce člověka, povede Ježíš všechny, kteří jsou ochotní dát se vést a řekne jim: „Následujte mne vzhůru, krok za krokem tam, kde září slunce Spravedlnosti.“ TM 465.1
Ale ne všichni následují světlo. Někteří odbočují z bezpečné cesty, která je na každém kroku stezkou pokory. Bůh svěřil svým služebníkům poselství pro tento čas. Ale toto poselství se neshoduje v každé své podrobnosti s myšlením všech vedoucích mužů a někteří kritizují poselství i posly. Odvažují se dokonce odmítat slova výtky, poslaná jim Bohem skrze Jeho svatého Ducha. TM 465.2
Jakou moc má ještě Pán, kterou může zasáhnout ty, kteří odhodili Jeho výstrahu a kárání a nečinili si svědectví Ducha výše, než světské moudrosti?Když takto činíte, jako omluvu budete moci na soudu nabídnout Bohu, že jste se odvrátili od jasného důkazu, který vám dal, že On sám vede dílo? „Po ovocích jejich poznáte je.“ Nechci vám nyní vypočítávat důkazy, dané vám v uplynulých létech, jak Bůh pracoval skrze své vyvolené služebníky. Ale přítomné důkazy jeho působení jsou vám zjeveny a vy jste povinní věřit. Nemůžete přehlížet Božího výstražného poselství, můžete je však zavrhovat, nebo s ním lehkomyslně nakládat, avšak s nebezpečím nekonečné ztráty. TM 465.3
Hanobení duše
Můžete si libovat v chytráctví, posmívání a překrucování, jedině za cenu hanobení vlastní duše. Používání takových zbraní vám nevyzíská vzácných vítězství, ale spíše ochudí ducha a odloučí duši od Boha. Posvátné věci jsou sníženy na úroveň věcí všedních a vytvoří se tak podmínky, líbící se knížeti temnosti a zapuzující Ducha Božího. Chytráctví a kritizování zbavují duši rosy milosti tak, jako byly kopce z Gelboe zbaveny deště. Nemůže být důvěry v úsudky takových, kteří mají zálibu v zesměšňování a falešném předstírání. Nemůže být přikládána váha jejich radám a rozhodováním. Musíte mít božské pověřovací známky, než podniknete rozhodné kroky, abyste formovali práci věci Boží. TM 466.1
Obviňovat a kritizovat ty, které Bůh používá, znamená obviňovat a kritizovat Pána, který je poslal. Všichni potřebují pěstovat náboženské schopnosti (sílu), aby správně vnímali a posuzovali náboženské věci. Někteří nerozeznávali mezi čistým zlatem a pouhým pozlátkem, mezi podstatou a stínem. TM 466.2
Předsudky a domněnky, které převládaly v Minneapolis, nejsou nikterak mrtvé. Setba, která byla zde do některých srdcí zaseta, je hotova vzejít a přinášet stejné ovoce. Korunky byly sťaty, ale kořeny nebyly nikde vyvrácena a přinášejí dosud své nesvaté ovoce. Otravují úsudek, převracejí vnímání a zaslepují chápání poselství a poslů u těch lidí, se kterými se stýkáte. Když zničíte úplným vyznáním kořen hořkosti, uvidíte světlo ve světle našeho Boha. Bez této důkladné práce nikdy neočistíte svých duší. Musíte účelně studovat Slovo Boží, nikoli proto, abyste potvrdili vlastní myšlenky, ale aby byly urovnány, navrhnuty, nebo schváleny dle toho, jsou-li v souhlasu se Slovem Božím, nebo nikoli. Bible by měla být vašim stálým společníkem. Měli byste studovat svědectví, ne však proto, abyste z nich vyjímali jisté věty, kterých byste používali, jak a kdy by se vám to zdálo vhodným, abyste podpořili svá tvrzení, zatím co byste nedbali nejjasnějších výkladů, napsaných proto, abyste napravili své počínání. TM 467.1
Pravé náboženství zneváženo
Velmi jsme se odklonili od Boha a horlivé dílo pokání a návratu k naší první lásce, důležité pro znovu spojení a znovuzrození srdce, nebylo dosud vykonáno. Nevěra se vloudila do našich řad, neboť jest v módě odcházet od Krista a dát místo skeptickým úvahám. Mnozí volají celým srdcem: „Nechceme, aby nám tento muž vládl“, Bál, Bál, taková je nyní volba. Náboženství mnohých z nás se stane náboženstvím odpadlého Izraele, poněvadž milují své vlastní cesty a zříkají se cesty Hospodinovy. Pravé náboženství, jedině pro zásluhy Ukřižovaného a zmrtvýchvstalého Spasitele, který obhajuje spravedlnost skrze víru v Syna Božího, je zneváženo, zesměšňováno a zavrhováno. Je nařčeno, že vede k poblouznění a fanatismu. Ale jedině život Ježíše Krista a v srdci činorodá zásada lásky, udělena Duchem svatým, nakloní duši pro dobré skutky. Láska Kristova je mocí a sílou každého Božího poselství, které by plynulo s lidských rtů. Jakou budoucnost bychom měli před sebou, kdyby se nám nedostávalo jednoty víry? TM 467.2
Budeme-li spojeni jednomyslností, za kterou se Kristus modlil, skončí tento dlouhý, satanem udržovaný spor a my již neuvidíme lidi klamající podle zvyklostí světa, protože nemají duchovního zraku, aby mohli rozsuzovat duchovní věci. Oni v tomto stavu vidí lidi jako keře, kteří teprve potřebují Božího doteku, aby i oni viděli tak, jako vidí Bůh a pracovali tak, jak pracoval Kristus. Tehdy jednotně zatroubí strážcové na Sionu, jasněji a hlasitěji, poněvadž uvidí přicházející meč a uvědomí si nebezpečí, ve kterém se nachází lid Boží. TM 468.1
Budete muset kráčet po přímých stezkách, aby kulhavý nebyl věřícím příkladem odvrácení z cesty. Jsme obklopeni chromými, ve víře pokulhávajícími a vy jim máte pomáhat, ne abyste sami kulhali, ale abyste pevně stáli, jako lidé vyzkoušení a osvědčení, abyste byli zásad pevných jako skála. Vím, že musí být pro lid vykonáno dílo, noho jich nebude připraveno pro přijetí světla, se kterým bude poslán anděl s nebe, aby osvítil celou zemi jeho slávou. Nedomnívejte se, že budete nalezeni v době pozdního deště jako nádoby ke cti, abyste obdrželi slávu Boží, pozvedáte-li svých duší k marnostem, mluvíte-li převráceně a chováte-li tajně kořen hořkosti. Hněv Boží určitě spočine na každé duši, která si libuje v těchto kořenech nesvornosti a různic a živí je a vlastní jako ducha tolik nepodobného Duchu Kristovu. TM 468.2
Když Duch Boží spočíval na mně, zdálo se mi, že jsem přítomna na jedné vaší poradě. Jeden z vašich členů povstal, byl velmi rozhodný a vážný a držel před vámi kus papíru. Jasně jsem mohla číst jeho nadpis: byla to „Americká stráž“. Tento list byl kritizován a charakter jeho článku oznamoval. Účastníci rady poukazovali na některá místa, že toto musí být vyškrtnuto a ono opět změněno. Byla pronášena silná slova kritiky metody tohoto listu a převládal silný nekřesťanský duch. Hlasy byly rozhodné a vyzývavé. TM 469.1
Můj průvodce mi vkládal do úst slova výstrahy a kárání, která jsem měla mluvit k těm, kteří se účastnili tohoto počínání, kteří pohotově vyjadřovali svá obvinění a zavržení. V podstatě byla udělena tato výtka: Pán nepředsedal této radě, neboť mezi poradci byl duch sváru a hádky. Mysl a srdce těchto mužů není pod působením Ducha Božího. Přenechte odpůrcům naší víry, aby oni navrhovali a rozvinovali takové plány, o jakých vy se nyní radíte. S hlediska světa nemůže být proti některým z těchto plánů ničeho namítáno, ale nemají rozhodně být přijímány těmi, kteří mají světlo nebeské. Světlo, jež Bůh dal, má být respektováno, nejen pro vaše vlastní bezpečí, ale též pro bezpečí církve Boží. Cesta, po které nyní kráčejí mnozí, nemůže být cestou ostatků lidu Božího. Pán nemůže podpírat váš způsob, z vašeho jednání jasně vysvítá, že jste dělali plány bez pomoci Toho, jenž jest mocný v radě, ale Pán bude pracovat. Ti, kteří kritizovali dílo Boží, mají zapotřebí, aby byly jejich oči pomazány, neboť se cítili mocnými ve své vlastní síle. Ale je zde ještě Někdo, kdo může svázat paže mocných a zneškodnit radu moudrých a opatrných. TM 469.2
Neste Boží poselství
Poselství, které máme nésti, není poselstvím, na které by se museli lidé vykrucovat. Nemusí se je snažit zakrýt, skrývat jeho původ a účel. Jeho obhájci musí být mužové, kteří nemlčeli ve dne, ani v noci. Jako takoví, kteří jsme složili slavnostní slib Bohu a kteří jsme byli pověřeni na vyslance Kristovy, na šafáře tajemství milostí Boží, máme povinnost věrně hlásat celou pravdu Boží. Nesmíme činit méně důležitými zvláštní pravdy, které nás oddělily od světa a učinily z nás to, co jsme, neboť jsou naplněny věčnými zájmy. Bůh nám dal světlo o věcech, které se nyní ději v posledním zbytku času a my musíme hlásat pérem i ústy pravdu světu, nikoli však kriticky, bezduchým způsobem, ale zjevením Ducha a mocí Boží. Nejmocnější konflikty jsou spojeny s šířením poselství a výsledky jeho hlásání jsou významné jak pro nebe, tak i pro zemi. TM 470.1
Spor mezi dvěma mocnostmi dobra a zla má brzy být skončen. Ale v době jeho zakončení bude neustálý a ostrý boj. Měli bychom se nyní rozhodnout jako Daniel a jeho druhové v Babylóně, že budeme věrni zásadě, nechť přijde, co přijde. Ohnivá pec sedmkrát rozpálenější, než obvykle, neodvrátila věrné služebníky Boží od oddanosti pravdě, stáli pevně v době zkoušky a i když byli vrženi do pece, nebyli opuštěni Bohem. Čtvrtá postava byla viděna, jak se prochází s nimi v plamenech a oni vyšli, aniž by jen kouř ohně ulpěl na jejich rouchu. … TM 470.2
Dnes je svět plný lichotníků a pokrytců, ale Bůh zapovídá, aby ti, kdo chtějí být strážci jeho povinností, zrazovali zájmy Boží věci vnášením plánů a našeptáváním a lstí nepřítele vší spravedlnosti. TM 471.1
Není nyní k tomu čas, abychom se stavěli po boku přestupníků Zákona Božího, abychom hleděli jejich očima a chápali jejich zvrácenými smysly. Musíme se semknout, musíme pracovat k tomu, abychom se stali jednotlivým celkem, abychom byli svatí svým životem a čistým charakterem. Kéž se ti, kteří se cítí být služebníky živého Boha, již neklaní modle lidského nazírání, kéž již nejsou dále otroky nějaké mrzké choutky, kéž již nepřinášejí poskvrněné oběti s hříchem poskvrněnou duší. TM 471.2
*****
Jako pilní badatelé, čtěte Slovo, buďte činitelé Slova a Duch svatý bude blízek každému pracovníku a láska Boží bude zapálena v duši přisluhujícího a bude vykonávat právě ono dílo, které Bůh přikázal konat v misijních řadách. – Special Testimonies to Ministers and Workers (Series A, No. 11, 1898), p. 31 TM 471.3
Úklady satanovy
(Ze 4. svazku Spirit of prophecy, také Great Controversy, 337-340 [1884].)
Jak se lid Boží blíží nebezpečím posledních dnů, radí se satan vážně se svými anděly o nejúspěšnějším plánu, jak zvrátit jejich víru. Vidí, že populární masové církve již jsou ukolébány ve spánek jeho podvodnou mocí. Tím, že vzbuzuje v nich zalíbení ve zchytralosti, může je svými lživými zázraky nadále držet pod svým vlivem. Proto posílá své anděly, aby kladli léčky zvláště těm, kteří očekávají na druhý příchod Kristův a snaží se zachovávat všechna přikázání Boží. TM 472.1
Velký podvodník praví: „Musíme hlídat ty, kteří obracejí pozornost lidu na Sobotu Hospodinovu, přivedou mnohé k tomu, aby poznali požadavky Zákona Božího. Totéž světlo, které odhaluje pravou Sobotu, odhaluje též službu Kristovu v nebeské svatyni a ukazuje, že právě pokračuje poslední dílo pro spásu člověka. Udržujte ducha lidu v temnotě, dokud nebude toto dílo skončeno a zajistíme si tak svět i církev.“ TM 472.2
Dále říká: „Sobota je tou velkou otázkou, která rozhoduje o soudu duší. Musíme vyvyšovat vlastní sobotu – neděli. Způsobili jsme, že byla přijata jak světáky, tak i členy církve. Nyní musí tedy být církev přivedena ještě k tomu, aby se spojila se světem pro její zachování. Musíme pracovat znameními a zázraky, abychom zaslepili jejich oči a přiměli je, aby odložili rozum a bázeň Boží a následovali zvyků a tradic. TM 472.3
Ovlivní populární kazatelé, aby odvrátili pozornost svých posluchačů od přikázání Božích. To, co Písmo prohlašuje za dokonalý Zákon svobody, má být představováno jako jho a nevolnictví. Lid přijímá výklad Písma od svých kazatelů a sám v něm nebádá. Proto, když bude pracovat skrze kazatelé, bude moci lid ovládat dle své vůle. TM 472.4
Dále praví velký podvodník: „Ale naším hlavním zájmem je umlčet tuto sektu světitelů soboty. Musíme proti nim vyvolat lidové masové rozhořčení. Získáme velké a světsky moudré muže na naši stranu a vnukneme mocným, aby vykonali naše úmysly. Potom bude neděle, kterou jsem já ustanovil, vynucena těmi nejpřísnějšími a nejpřesnějšími zákony. Ti, kteří jich nebudou dbát, budou vyhnáni z měst, vesnic a vydání na pospas hladu a odříkání Až budeme mít jedenkrát moc ve svých rukou, ukážeme, co dovedeme udělat s těmi, kteří nebudou chtít upustit od věrnosti a oddanosti Bohu. Přimějme římskou církev, aby ukládala vězení, mučení a smrt těm, kteří odmítli ustoupit jejímu výnosu a předpisu. A až nyní uvedeme v soulad protestantské církve i svět s touto pravou rukou naší mocí, získáme konečně zákon, který nám dovolí vyhubit všechny, kteří se nebudou chtít podřídit naší moci. Bude-li za znesvěcení naší neděle vyhlášen trest smrti, přistoupí v řadách zachovatelů přikázání mnozí na naši stranu. TM 473.1
Ale dříve, než přikročíme k těmto krajním opatřením, musíme vyvinout všechnu svou moudrost a vynalézavost, abychom oklamali a svedli všechny ctitelé pravé Soboty. Můžeme jich mnoho odloučit od Krista pomocí světáctví, choutek a pýchy. Mohou se domnívat, že jsou v bezpečí, jelikož věří pravdě, ale jejich hovění chutím a nižším vášním, které zmatou úsudek a zničí jejich schopnost rozeznávat a zapříčinit jejich pád. TM 473.2
Jděte a opijte vlastníky půdy a peněz v péči o jejich vlastní život. Předveďte jim svět v nejpřitažlivějším světle, aby zde ukládali své poklady a upnuli svá srdce k časným věcem. Musíme učinit, co nám jen bude možno, abychom zachránili, aby ti, kteří pracují ve věci Boží, nemohli získat prostředky, kterých by použili proti nám. Držte peníze v našich vlastních řadách. Čím více prostředků budou mít, tím více uškodí našemu království, odváděním našich poddaných. Zařiďte, aby více pečovali o peníze, než o budování Kristova království a o šíření pravdy, kterou nenávidíme a nemusíme se pak obávat jejich vlivu, neboť víme, že každá sobecká a chamtivá osoba padne do naší moci a bude nakonec oddělena od lidu Božího. TM 473.3
Skrze ty, kteří mají pouze formu zbožnosti a neznají její moci, můžeme získat mnohé, kteří by nám jinak uškodili. Milovníci zábav, více než milovníci Boží se stanou našimi nejzpůsobilejšími pomocníky. Ti, z této třídy lidí, kteří jsou schopni a chytří, ti nám poslouží za vnadidlo, lákající druhé do našich nástrah. Mnozí se nebudou jejich vlivu obávat, poněvadž vyznávají tutéž víru. Takto je přivedeme k závěru, že jsou požadavky Kristovy méně přísné, než kdysi věřili a že přizpůsobením se světu budou mít větší vliv na světáky. Takto budou odvádět od Krista a pak již nebudou mít síly, aby mohli odolávat naší moci a za krátko budou ochotní zesměšňovat svou dřívější horlivost a oddanost. TM 474.1
Dokud neudeří ale velká rozhodující rána, musí být naše úsilí proti zachovávatelům přikázání neúnavné. Musíme být přítomni ve všech jejich shromážděních. Na jejich konferencích velmi utrpí naše věc a musíme být velmi bdělí a použít všeho svého svůdnického umění, abychom zabránili duším v naslouchání pravdě a možnosti, aby jí byly dotčeny. TM 474.2
Budou mít na kolbišti za své nástroje muže, trvající na falešných doktrínách, smíšených právě tolik s pravdou, aby byly s to klamat duše. Budou mít také nevěřící, kteří budou vyjadřovat pochyby o varovném poselství Hospodinovu Jeho církvi. Kdyby lidé četli a věřili tomuto napomínání, měli bychom málo naděje na vítězství. Ale budeme-li moci odvrátit jejich pozornost od těchto výstrah, nepoznají naši moc a zchytralost a nakonec je uvidíme bezpečně v našich řadách. Bůh nepřipustí, aby jeho Slovo bylo beztrestně zlehčováno, budeme-li duše moci po nějakou dobu zdržovat v klamu, bude jim Boží milosrdenství odňato a On je ponechá naší plné nadvládě. TM 475.1
Musíme způsobit zmatek a rozdělení. Musíme zničit jejich strach o vlastní duše a vést je ku kritizování, k souzení, k obviňování a zatracování mezi sebou, aby hýčkali v sobě sobectví a nepřátelství. Pro tyto hříchy nás Bůh vyobcoval ze své přítomnosti a všichni, kteří budou následovat našeho příkladu, stihne podobný osud.“ TM 475.2
*****
Kéž jsou nebesa naším vůdcem
Proroctví se musí naplnit. Pán praví: „Aj, já pošli vám Eliáše proroka, prve nežli přijde den Hospodinův veliký a hrozný.“ (Mal 4,5) Kdo přijde v moci a duchu Eliáše a když se zjeví, mohou lidé říci: „Jsi příliš vážný a nevykládáš Písmo správně. Dovol, abych já ti vysvětlil poselství.“ TM 475.3
Je mnoho takových, kteří nedovedou rozeznávat mezi dílem Božím a lidským. Řeknu pravdu tak, jak mně ji Bůh dává a pravím vám nyní, že budete-li pokračovat ve vyhledávání chyb a budete-li mít ducha rozdělení, nikdy nepoznáte pravdu. Ježíš pravil svým učedníkům: „Ještě bych měl mnoho mluviti vám, ale nemůžete snésti nyní.“ (J 16,12) Nejsou schopni oceňovat posvátné a věčné věci, ale Ježíš zaslíbil poslat Utěšitele, který je naučí všemu a vše jim připomene, co jim On řekl. TM 475.4
Bratři, nesmíme být závislí na člověku. „Přestaňte doufat v člověku, jehož dýchání v chřípích jeho jest. Nebo zač má jmín býti?“ (Iz 2,22) Musíte se připnouti svou bezmocnou duší na Ježíše. Nenáleží nám pít z pramene v údolí, když máme pramen v horách. Opusťme nižší proudy a spějme k vyšším pramenům. Přijdete-li na nějaký bod pravdy, kterému neporozumíte, se kterým nesouhlasíte, bádejte, hledejte, porovnávejte Písmo s Písmem, vnořte kopí pravdy hluboko do hlubiny Slova Božího. Musíte položit sami sebe a vaše názory na oltář Boží, odložit své předsudky a dovolit nebeskému Duchu, aby vás uvedl do všeliké pravdy. – RH Feb. 8, 1890 TM 476.1
18. Životně důležité zásady společenství víry
Hospodin je váš Král
(Special Testimonies, Series A 10:12-20 [1897])
Hospodin mně zjevil mnohé věci a přikázal mi, abych je slovem i pérem Jeho lidu zvěstovala. Skrze tato poselství Ducha svatého jsou lidu Božímu dána svatá naučení o jejich povinnostech k Bohu a spolubratřím. TM 477.1
Do našich sborů se vetřela cizí věc. Mužové, kteří byli postaveni na odpovědná místa, aby byli svým spolupracovníkům moudrými pomocníky, domnívají se, že jsou ve sborech ustanoveni jako králové a vladaři, aby mohli říci jednomu bratru: učiň to a druhému: učiň ono, jinému opět: jistě, že budeš tak a tak pracovat. Na některých místech bylo pracovníkům řečeno, že jim konference zadrží mzdu, neuposlechnou-li rozkazů těchto mužů na odpovědných místech. TM 477.2
Je správné a dobré, když se pracovníci spolu radí jako bratři, ale ten, kdo usiluje o to, aby sváděl své spolupracovníky k vyhledávání jeho osobní rady o podrobnostech svého díla a aby se od něho učili svým povinnostem, ve velice nebezpečném postavení a potřebuje se sám učit, jaké odpovědností jeho úřad ve skutečnosti v sobě zahrnuje. Bůh nikomu nepřikázal, aby ovládal svědomí svého spolupracovníka. Není moudré vložit tolik odpovědnosti na jednoho učedníka, aby měl pocit, že je nucen být diktátorem. TM 477.3
Stále nebezpečí
Po léta se domnívali muži na odpovědných místech, že mohou vládnout nad vlastnictvím Páně a připravit tak členy sborů o hluboké porozumění pro potřeby vedení Božího a o ocenění svých předností a radit se s Bohem o svých povinnostech. Takové počínání musí být změněno, musí nastat náprava. Muži, nemající pravou víru, oné moudrosti, která přichází shůry, neměli by být povolání k úřadům, kde jejich vliv pro členy sboru tolik znamená. TM 477.4
Ve svých dřívějších zkušenostech z poselství byla jsem povolána, abych se postavila proti tomuto zlu. Za mého působení v Evropě a Austrálii a nedávno na stanovém shromáždění v San Jose v r. 1905, opět jsem musela přinést svědectví výstrahy proti tomu, že duše byly sváděny, aby hledaly moudrost u lidí, místo u Boha, který je naší moudrostí, posvěcením i spravedlností. A nyní mně bylo opět dáno totéž poselství rozhodněji a určitěji, jelikož Duch Boží byl více zarmoucen. TM 478.1
Vznešená přednost
Bůh jest učitelem svého lidu. Všichni, kdož svá srdce před ním pokoří, budou od Něho učeni. „Jestliže pak komu z vás nedostává se moudrosti, žádejž jí od Boha, kterýž všechněm dává ochotně a neomlouvá i budeť dána jemu.“ (Jk 1,5) Pán si přeje, aby každý člen sboru opravdově prosil o moudrost, aby mohl poznat, co Pán od něho požaduje. Je předností každého věřícího, aby nabyl osobní zkušenosti a naučil se přinášet Bohu své starosti a trampoty. Psáno jest: „Přibližte se k Bohu a přiblížiť se k vám.“ (Jk 4,8) TM 478.2
Skrze svého služebníka Izaiáše volá Bůh ke své církvi, aby si vážila své vznešené přednosti, že může pro sebe mít moudrost Nekonečného, „na Horu vysokou, vystup sobě Sione, zvěstovati věcí potěšných, povyš mocně hlasu svého, Jeruzaléme, zvěstovateli vůči potěšných, povyš, aniž se boj: Rci městům Judským: Aj, Bůh váš. Aj, Panovník Hospodin proti silnému přijde a rámě Jeho panovati bude nad ním, aj, mzda jeho s ním a dílo jeho před ním. Jako pastýř stádo pásti bude, do náručí svého shromáždí jehňátka a v klíně svém je ponese, březí pak poznenáhlu povede. TM 478.3
Kdo změřil hrstí svou vody a nebesa pídí rozměřil? A kdo změřil měrou prach země a zvážil na váze hory a pahrbky na závaží? Kdo vystihl Ducha Hospodinova a rádcem jeho byl, že by mu oznámil? S kým se radil, že by mu přidal srozumění a naučil jej stezce soudu a vyučil jej umění a cestu všelijaké rozumnosti jemu v známost uvedl? Aj, národové jako krůpě od okova a jako prášek na válkách se počítají, ostrovy jako nejmenší věc zachvacuje. Ani Libán nepostačil by k zanícení ohně a živočichové jeho k zápalné oběti. Všichni národové jsou jako nic před ním, za nic a za marnost pokládají se u Něho.“ (Iz 40,9-17) TM 479.1
„Zdaliž nevíš, zdaž jsi neslýchal, že Bůh věčný Hospodin, kterýž stvořil končiny země, neustává, ani zemdlívá a že vystižena býti nemůže moudrost jeho? On dává ustalému sílu a tomu, ješto žádné síly nemá, moci hojně udílí. Ustává a umdlévá mládež a mládenci těžce klesají, ale ti, jenž očekávají na Hospodina, nabývají nové síly. Vznášejí se peřím jako orlice, běží, avšak neumdlévají, chodí a neustávají.“ (Iz 40,28-31) TM 479.2
U Izaiáše 31-45. kapitole, zjevuje Bůh zřetelně svůj úmysl studovat s modlitbou. Bůh zde poučuje svůj lid, aby neodvracel se od Jeho moudrostí a nehledal ji u smrtelných lidí. Prohlašuje: „Pamatujž na to, Jákobe a Izraeli, protože jsi ty služebník můj. Já jsem tě zformoval, služebník můj jsi, Izraeli, nebudeš u mne v zapomenutí. Zahladím jako hustý (mrak) oblak přestoupení tvá a jako mrákotu hříchy tvé, navratiž se ke mně, nebo jsem tě vykoupil. Prozpěvujte nebesa, nebo Hospodin to učinil, zvučte nížiny země, zvučně prozpěvujte hory, les i všeliké dříví v něm, nebo vykoupil Hospodin Jákoba a v Izraeli sebe oslavil.“ (Iz 44,21-23) TM 480.1
„Oznamte a přiveďte i jiné a nechať spolu v radu vejdou a ukáží, kdo to od starodávna předpověděl a hned zdávna oznámil? Zdali ne já Hospodin? Neboť není žádného jiného Boha kromě mne. Obraťtež zřetel ke mně, abyste spaseny byly všechny končiny země, nebo já jsem Bůh silný a není žádného více. Skrze sebe přisahl jsem, vyšlo z úst mých slovo spravedlnosti kteréž nepůjde zpět: Že se mně skláněti bude všeliké koleno a přisahati každý jazyk, říkaje: Toliko v Hospodinu mám všelijakou spravedlnost a sílu a až k samému přijde, ale zahanbeni budou všichni, kteříž se koli zlobí proti němu. V Hospodinu ospravedlněni budou a chlubiti se všechno símě Izraelovo.“ (Iz 45,21-25) TM 480.2
Každé jho má být zlomeno
Píši tak podrobně, jelikož mně bylo ukázáno, že jsou kazatelé i lid vždy více sváděni, aby důvěřovali smrtelným lidem, a těla kladli za své rámě. Předsedům konferencí a mužům v odpovědných úřadech, přináším toto poselství: Roztrhněte svazky a pouta, jenž byla vložena na lid Boží, vám pravím slova: „Roztrhněte všeliké jho.“ Neustanete-li, aby byl člověk podrobován člověku, nebudete-li pokorní ve svých srdcích a nebudete-li se učit cestám Páně jako malé děti, odloučí vás Pán od svého lidu a od svého díla. Musíme spolu zacházet jako bratři, jako spolupracovníci, jako mužové a ženy, kteří s námi hledají světlo a pochopení cesty Páně a kteří horlivě dbají Jeho slávy. TM 480.3
Bůh prohlašuje: „V lidu svém chci být oslaven“, ale sebedůvěřivé vedení lidí končilo odstraněním Boha a přijetím lidských výmyslů. Budete-li v tom i nadále setrvávat, vaše víra brzy uhasne. Bůh pozoruje všude počínání svého lidu, který žádá, aby nastala změna. Nepřeje si, aby byl jeho lid formován podle lidských představ, nýbrž podle podoby Boží. Důrazně vás žádám, abyste bádali v Písmě, jak jste dosud nikdy nebádali, abyste poznali cestu a vůli Boží. Kéž by se každé duši dostalo poselství a kéž by odložila vše nesprávné! TM 481.1
Pavlova zkušenost
Dobře bychom učinili, kdybychom bedlivě uvažovali o první a druhé epištole 1.Korintským, ve kterých apoštol prohlašuje: „Myť pak kážeme Krista ukřižovaného, Židům zajisté pohoršení a Řekům bláznovství, ale povolaným i Židům i Řekům, Krista, Boží moc a Boží moudrost. Nebo to bláznovství Boží jest moudřejší, nežli lidé, a mdloba Boží jest silnější, než lidé. Vidíte zajisté povolání své, bratři, že nemnozí moudří podle těla, nemnozí mocní, nemnozí urození. Ale což bláznivého jest u světa, to vyvolil Bůh, aby zahanbil moudré a to, což jest u světa mdlé, vyvolil Bůh, aby zahanbil silné. A neurozené u světa a za nic položené, vyvolil Bůh, anobrž, které nejsou, aby ty věci, kteréž jsou, zahladil, proto, aby se nechlubilo před obličejem jeho žádné tělo. Vy pak jste u něho v Kristu Ježíši, kterýž učiněn jest nám moudrost od Boha, i spravedlnost i posvěcení i vykoupení, aby, jakož jest napsáno: „Kdo se chlubí, v Pánu se chlub.“ (1 K 1,23-31) Lidská bytost, která by chtěla být moudrostí druhým, shledává, že sama bude zkrácena. TM 481.2
„A byl jsem já u vás v mdlobě a v bázni i v strachu mnohém. A řeč má a kázání mé nebylo v slibných lidské moudrosti řečech, ale v dokázání Ducha a moci, aby víra vaše nebyla na moudrosti lidské založena, ale na moci Boží. Moudrost pak mluvíme mezi dokonalými, ale moudrost ne tohoto světa, ani knížat světa tohoto, kteráž hynou. Ale mluvíme tu moudrost Boží v tajemství skrytou, kterouž Bůh předuložil před věky k slávě naší. Již žádný z knížat světa tohoto nepoznal. Nebo kdyby byli poznali, nebyli by Pána slávy ukřižovali.“ (1 K 2,3-8) TM 482.1
Poučení Duchem
V dalších slovech uvádí apoštol Pavel další zdroj moudrosti pro věřící: „Nám pak Bůh zjevil skrze Ducha svého. Nebo Duch zpytuje všecky věci, i hlubokosti Božské. Nebo kdo z lidí ví, co jest v člověku, jedině duch člověka, kterýž jest v něm? Takť i Božích věcí nezná žádný, jedině Duch Boží… O nichž i mluvíme ne těmi slovy, jimž lidská moudrost učí, ale kterýmž vyučuje Duch svatý, duchovním to, což duchovního jest, přivlastňujíce.“ (1 K 2,10,11,13) TM 482.2
Tato slova znamenají velice mnoho pro duši, která se pokouší o běh podle evangelia. „Tělesný člověk nechápe těch věcí, kteréž jsou Ducha Božího, nebo jsou jemu bláznovstvím, aniž jich může poznat, protože ony duchovně mají rozsuzovány býti. Duchovní pak rozsuzuje všecko, sám pak od žádného nebývá souzen. Nebo kdo pozná mysl toho Pána, kterýž jej vyučovati bude? My pak mysl Kristovu máme.“ (1 K 2,14-16) TM 483.1
Čtěte také třetí kapitolu tohoto listu, uvažujte a modlete se za tato slova: Naše víra a zkušenost jako lidu, potřebuje být zmocněna Duchem svatým. Nemělo by být používáno žádné vládnoucí mocí, jež by nutila poslouchat předpisů lidí smrtelných. „Přestaňtež doufati v člověka, jehož dýchání v chřípích jeho jest.“ (Iz 2,22) Praví Pán. Obracíme-li svou mysl k lidské moudrosti, klademe mezi Boha a člověka clonu tak, že ztrácíme se zřetele Toho, který je neviditelný. TM 483.2
Ve svých osobních zkušenostech bychom měli být určeni od Boha. Hledáme-li jej upřímným srdcem a vyznáme-li Mu všechny chyby svého charakteru, zaslíbil, že přijme všechny, kteří k Němu přijdou v pokorné důvěře. Ten, kdo se podrobí požadavkům Božím, bude se těšit stále přítomnosti Kristově a tato společnost mu bude velmi drahá. Setrváváním v moudrosti unikne zkaženosti světských žádostí. Každým dnem se bude učit předkládat své poklesky Tomu, který zaslíbil, že bude stálou pomocí v každé nouzi. TM 483.3
Toto poselství je promlouváno k našim sborům na všech místech. Vnikající falešná zkušenost způsobuje v díle, že jsou lidské nástroje vyvyšovány a někteří svádějí důvěřovat lidskému úsudku a poslouchat lidským míněním, aby se něco takového zakořenilo a vzrostlo v řadách Adventistů s. d. Naše prosby musí mířit výše, než k omylnému člověku – totiž k Bohu. Bůh není omezen ani na místo, ani na osobu. Pohlíží s nebe na syny lidské. Vidí jejich zmatky a zná okolnosti všech zkušeností jejich života. Ví, jak má být zacházeno s lidským srdcem a nepotřebuje, aby člověk řídil působení Jeho Ducha. TM 484.1
„A totoť jest to smělé doufání, které máme k Němu, že zač bychom koli prosili podle vůle Jeho, slyší nás. Že pak víme, že nás slyší, prosil-li bychom zač, podle toho víme, že máme prosby naplněné, kteréž jsme předkládali Jemu.“ (1 J 5,14-15) Andělům, vykonávající Jeho vůli, přikázal, aby vycházeli vstříc prosbám tichým na zemi a aby stáli po boku Jeho služebníkům radou i pokynem. Nebeští nástrojové se ustavičně snaží věrným dítkám Božím předat milost, sílu i radu, aby mohli vykonávat svůj podíl v předávání světla světu. Předivná oběť Kristova umožnila každému člověku vykonat zvláštní dílo. Přijme-li pracovník moudrost z jedině pravého zdroje, bude čistým potrubím světla a požehnání, neboť obdrží schopnost ke službě v hojném proudu milosti a světla od trůnu Božího. TM 484.2
Osobní odpovědnost a křesťanská jednota
(Special Testimonies, Series A 9:14-36 [1907])
Sanatorium, Kalifornie,
16. ledna 1907
Žijeme v době, kdy musí každý pravý křesťan udržovat živé spojení s Bohem. Svět je zaplavován lstivostí nepřítele a jedině tehdy jsme v bezpečí, učíme-li se poznávat pravdu od Velkého Učitele. Vznešené Boží dílo, kterého se účastníme, vyžaduje od nás přísné a sjednocené úsilí pod Božím vedením. TM 485.1
Pán si přeje, aby Jeho služebníci se spolu radili a ne, aby postupovali nezávisle. Ti, kteří jsou ustanovení za kazatelé a vůdce, měli by se při vzájemných schůzkách mnoho modlit. To dává podivuhodnou pomoc a odvahu, váže srdce k srdci a duši k duši a vede každého člověka k jednomyslnosti pokoje a síle v jeho snažení. TM 485.2
Naše síla spočívá v tom, že svá břemena vložíme na velikého nositele břemen. Bůh poctí ty, kteří k němu přijdou s prosbou o pomoc a s vírou, že ji dostanou. TM 485.3
Lidská pomoc je slabá. Ale my se můžeme sjednotit a hledat pomoc a milost u Toho, který pravil: „Proste a bude vám dáno.“ (L 11,9) Božská moc je spolehlivá a nezklame. Pojďme tedy k Bohu a prosme o vedení Jeho svatého Ducha. Kéž naše spojené modlitby stoupají až k trůnu milosti. Kéž jsou naše prosby spojeny s chválou a díkůčiněním. TM 485.4
Potřeby náboženské výchovy
Kristus, náš přímluvce u Otce ví, jak soucítit s každou duší. Těm, kteří Ho přijímají jako Spasitele, dává moc, státi se syny a dcerami Božími. Jeho dokonalý bezhříšný život nám připravil cestu, skrze Něho je otevřen vstup do svatyně svatých. TM 485.5
„Nebo tak Bůh miloval tento svět, že Syna svého jednorozeného dal, aby každý, kdož věří v Něho, nezahynul, ale měl život věčný.“ (J 3,16) „Kdož přijímá svědectví Jeho, zpečetil to, že Bůh pravdomluvný je. Neo ten, kterého Bůh poslal, Slovo Boží mluví, nebo Jemu ne v míru dává Bůh Ducha. Otec miluje Syna a všecko dal v ruku Jeho. Kdo věří v Syna, má život věčný, ale kdož jest nevěřící Synu,neuzří života, ale hněv Boží zůstává na něm.“ (J 3,33-36) TM 486.1
Náboženská výchova je nutně potřebná všem, kdo mají nějaký podíl na díle Ježíše Krista. Mají být spolupracovníky s Bohem, zapojeni do svatého, vznešeného díla. Každý má mít osobní zkušenosti ve vyučování s Velkým Učitelem, osobní společenství s Bohem. Každý potřebuje, aby mu byl propůjčen život a tento život musí být živen Duchem svatým. Existuje-li duchovní jednota s Pánem Ježíšem, pohne srdcem a zapůsobí na ně. On pak povede a v životě poroste společenství s Ježíšem. TM 486.2
Kristus je jedinou naší nadějí. Můžeme k němu vzhlížet, neboť je naším Spasitelem. Můžeme Ho vzít za slovo a učinit jej svou důvěrou. On zná pomoc, kterou právě potřebujeme a my můžeme v Něho bezpečně složit svou důvěru. Budeme-li pro své vedení závislými na pouhé moudrosti lidské, shledáme, že jsme ztracenými. Ale my můžeme přímo přijít k Pánu Ježíši, neboť On pravil: „Pojďte ke mně všichni, kteří pracujete a obtížení jste a já vám odpočinutí dám. Vezměte jho mé na sebe a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem a naleznete odpočinutí dušem svým.“ (Mt 11,28-29) Je naší výsadou být vyučováni Tím, který pravil: „Nebudeš-li jísti těla Syna člověka a píti krve Jeho, nemáš života v sobě.“ (J 6,53) TM 486.3
Máme Božského posluchače, jemuž můžeme přednášet své prosby. Nechť nám nic nezabraňuje obětovat naše prosby ve jménu Ježíšově a věřme s neochvějnou vírou, že nás Bůh slyší a že nás vyslyší. Přinášejme své těžkosti Bohu a pokořme se před Ním. Zde musí být ještě mnoho vykonáno. Když je i naší výsadou radit se společně, musíme se samozřejmě v každé záležitosti radit s Bohem, poněvadž s ním nikdy nezabloudíme. Nesmíme činit tělo naší sílou. Činíme-li tak a spoléháme-li hlavně na lidskou pomoc a lidské vedení, vkrádá se do nás nevěra a naše víra odumírá. TM 487.1
Často dostávám dopisy od jedinců, kteří mi sdělují své trampoty a těžkosti a prosí mně, abych se dotázala Pána na to, co je jejich povinností. Těm, pro které mně Pán nedal světlo, často jsem odpověděla: Nebyla jsem Bohem k tomu povolána, abych vykonávala, oč mne žádáte. Vás Pán Ježíš pozval, abyste předkládali své těžkosti Tomu, který rozumí všem okolnostem vašeho života. TM 487.2
„Zač byste koli, modléce se, prosili, věřte, že vezmete a staneť se vám. A když se postavíte k modlení, odpouštěje, máte-li co proti komu, aby i Otec váš nebeský odpustil vám hříchy vaše. Nebo jestliže vy neodpustíte, ani Otec váš, kterýž v nebesích jest, odpustí vám hříchů vašich.“ (Mk 11,24-25) TM 487.3
Nebudu zneuctívat svého Pána povzbuzováním lidu, aby se chodili ke mně radit, když mají stále trvající pozvání k Němu, který je schopen nésti je i všechna břemena jejich. TM 487.4
„Psáno jest v prorocích: A budou všichni učení od Boha. Protož každý, kdož slyšel od Otce a naučil se, jdeť ke mně… Jáť jsem ten chléb živý, kterýž jsem s nebe sestoupil. Bude-li kdo jísti ten chléb, živ bude na věky. A chléb, kterýž já dám, tělo mé jest, kteréž já dám za život světa.“ (J 6,45,51) TM 487.5
Bůh jedná s lidmi jako s jedinci a dává každému práci jeho. Všichni musíte být učeni od Boha. Milostí Kristovou musí se každá duše dopracovat s vlastní spravedlností toho, že bude udržovat živé spojení s Otcem i Synem. To je ta pravá zkušenost, která má cenu. TM 488.1
Nutnost svorného jednání
Je pravdou, že Bůh vede jedince, ale je také pravdou, že vyvádí lid na porůznu, několik málo oddělených jedinců, jednoho věřícího v o a druhého opět v ono. Andělé Boží konají svěřené jim dílo. Třetí anděl vyvádí a očišťuje lid a všichni by s ním měli postupovat v jednomyslnosti. TM 488.2
Ti, kteří byli v našem díle na počátku, odcházejí. Jen několik málo průkopníků věci Boží zůstává nyní mezi námi. Mnoho těžkých břemen nesených dříve muži, majícími dlouholeté zkušenosti, doléhá nyní na mladší muže. TM 488.3
Toto předávání odpovědnosti pracovníkům, jejichž zkušenost jest více, nebo méně omezená, je doprovázeno jistým nebezpečím, proti kterému musíme být na stráži. Svět je naplněn zápasem o nadvládu. Duch odpadnutí od našich spolupracovníků, duch dezorganizace je již v samém vzduchu, který dýcháme. Někteří pohlížejí na všechno úsilí nastolit nový pořádek, jako na nebezpečné – jako na omezování osobní svobody a proto obávané jako papežství. Prohlašují, že nepřijmou od žádného člověka plané mluvení, že nejsou nikomu zodpovědní. Byla jsem poučena, že je satanovým obzvláštním úsilím přimět člověka k domněnce, že je Bohu příjemné, když si zvolí vlastní cestu, nezávislou na radě bratří. TM 488.4
V tom spočívá vážné nebezpečí pro prospěch našeho díla. Musíme jednat rozumně, opatrně, moudře, v souladu s úsudkem bohabojných rádců, neboť v takovém postupu spočívá jedině naše bezpečí a síla. Jinak nemůže Bůh s námi, ani pro nás pracovat. TM 489.1
Ó, jak by satan jásal, kdyby se mu podařilo vniknout mezi tento lid a dezorganizovat dílo v době, kdy je nejdůležitější věcí důkladná a pečlivá organizace a kdy bude největší mocí, aby zabránila nepravému odporu a vyvrátila názory, nepotvrzené Slovem Božím. Přejeme si zachovat přímou linii, aby se nezhroutil systém organizace a pořádku, který byl vybudován moudrou a pečlivou prací. Nesmí být dovoleno nepořádným a vzpurným živlům, které by chtěly kontrolovat dílo v této době. TM 489.2
Jednota v usilování
Někteří přišli s myšlenkou, že když se nyní blížíme do konce času, mělo by každé dítko Boží jednat nezávisle na jakékoli náboženské organizaci. Ale já jsem byla Pánem poučena, že v tomto díle neexistuje, aby byl kdokoli nezávislým. Hvězdy nebeské jsou všechny pod zákonem a jedna působí na druhou, aby konala vůli Boží a podrobuje se společnou poslušností zákona, který kontroluje jejich činnost. A tak, aby se mohlo Boží Slovo zdravě a pevně šířit, musí se lid Boží semknout. TM 489.3
Křečovité a náladové počínání některých, kteří si činí nárok na jméno křesťan, je dobře znázorněno počínáním silných, ale necvičených koní. Když jeden vyrazí kupředu, táhne druhý zpět a na hlas svého pána jeden vyhazuje a druhý zůstává nehybně stát. Nebudou-li lidé postupovat ve vzájemné shodě ve velkém a mohutném díle pro tuto dobu, nastane zmatek. Není dobrým znamením, když mužové odmítají sjednotit se se svými bratry a raději jednají sami. Nechť se semknou v dohodě se svými spolupracovníky, místo, aby se od nich isolovali. Dokud toho neučiní, bude se jejich výkonnost a píle ubírat nesprávnou cestou a v nepříhodném čase. Často budou pracovat právě opačně proti tomu, co by si Bůh přál mít vykonáno a takto je jejich práce horší, než promarněná. TM 489.4
Mužové mají být rádci, nikoli vladaři
„Očekávejž na Hospodina, posilň se a onť posilní srdce tvého.“ (Ž 27,14) Očekávejte každý na Hospodina a On nás naučí, jak máme pracovat. Odhalí nám dílo, které jsme nejlépe schopni vykonávat. To nepovede muže k tomu, aby započali v duchu nezávislosti šířit takové nové teorie. V této době, kdy se satan snaží zrušit Zákon Boží vyvyšováním nepravé vědy, musíme být nejbedlivější na stráži proti všemu, co bude směřovat k oslabení naší víry a k rozptylování našich sil. Jako spolupracovníci s Bohem máme být v souladu s pravdou a svými bratřími. Máme pěstovat radu a spolupráci. TM 490.1
Dokonce i uprostřed velkých podvodů posledních dnů, kdy budou prováděny před zraky lidí ve jménu satanských teorií šílené zázraky, je naší výsadou skrýt se v Kristu. Máme možnost hledat a obdržet spásu. V této době neobvyklých nebezpečí, musíme se naučit stát sami a opírat se svou vírou o jistá zaslíbení Boží a nikoli o slovo člověka. TM 490.2
Mezi všemi pracovníky Božími by měl vládnout duch jednomyslnosti a harmonie. Bůh požehnal zvláště některým zkušenostem, které je činí způsobilými být moudrými rádci. V našem různém povolání musí být vzájemná závislost na pomoci a podpoře druhého. O tom praví Petr: TM 491.1
„Podobně mládenci, buďte poddání starším. A všichni poddanost jedni druhým ukazujte, pokorou vnitř se ozdobte. Bůh zajisté pyšným se protiví, ale pokorným dává milost.“ (1 Pt 5,5) TM 491.2
Ale to neopravňuje žádného člověka, aby despoticky přikazoval bratřím, aby činili to, co on uznává za dobré, aniž by dbal jejich vlastního přesvědčení a povinnosti. Pracovníci Boží se nesmí domnívat, že se musí na každém kroku dotazovat některé -vrchnosti, zda smí dělat to, nebo ono. I když upřímně spolupracují se svými bratry na provádění všeobecných plánů, které byly stanoveny pro postup díla, musejí neustále hledat Boha Izraelského, aby je osobně vedl. TM 491.3
Někdy napadne člověka, který je na odpovědném místě jako vedoucí, myšlenka, že má nejvyšší moc a že všichni jeho bratři dříve, než něco podniknou, musí přijít nejprve k němu o svolení, aby směli dělat to, o čem jsou přesvědčeni, že by mělo být vykonáno. Takový člověk je ve velkém nebezpečí. Ztratil se zřetele dílo pravého Vůdce mezi lidem Božím. Místo, aby jednal jako moudrý rádce, přijímá práva přísného vládce. Bůh je každým takovým projevem moci a sebevyvyšování neuctěn. Žádný člověk ve své síle nemůže nikdy myslet a usuzovat za jiné, které Bůh také používá ve svém díle. Nikdo není oprávněn stanovit člověkem udělená pravidla a příkazy tak, aby despoticky ovládala jeho pracovníky, kteří mají živou zkušenost v pravdě. TM 491.4
Bůh vyzývá všechny, kteří používají nepřístojné moci, aby sňali ze svých pracovníků svou vládnoucí ruku. Nechť se každý, komu byla svěřena svatá odpovědnost, snaží pochopit osobní povinnost před Bohem a nechť ji koná pokorně a věrně. Nechť nikdo nepohlíží na sebe jako na pána, který smí kontrolovat své bratry. Zásady slova Božího musí být určeny a prováděny. TM 492.1
Zodpovědní Bohu
Každý pracovník, který respektuje autoritu a pracuje dle moudrého plánování, je odpověden Velikému Učiteli za řádné a přesné používání Bohem mu svěřeného rozsuzování i za právo vzhlížet k Bohu na nebesích o moudrost a vedení. Bůh je Velitelem a Vládcem nad vším. Máme osobního Spasitele a nemáme zaměňovat Jeho Slova za slova některého člověka. V Písmě dal Pán instrukce každému dělníku. Slova předního dělníka by měla být pilně studována, neboť jsou Duch a život. Pracovníci, usilující o práci v souladu s těmito instrukcemi jsou pod dohledem a vedením Ducha svatého a nemusí vždy dovolávat se svolení někoho dříve, než podniknou nějaké kroky. Nesmí být určovány nějaké přesné směrnice. Nechť sám Duch svatý řídí dělníky. Neustanou-li vzhlížet k Ježíši – Původci a Dokonavateli jejich víry – porostou jejich dary milosti moudrým používáním. TM 492.2
Bůh si přeje, abychom měli pravý vztah k Němu. Přeje si, aby každý hlas byl jím posvěcen. Přeje si, aby vše na nás i v nás, duše, tělo i duch bylo plně posvěceno pro konání Jeho vůle. Je na čase, abychom počínali chápat, že jsme připoutáni k Pánu Ježíši živou pracující vírou, je na čase, abychom se chápali pomoci, nabízené nám Duchem Božím a aby naše slova zjevovala, že jsme pod Boží kontrolou. Věřme v Boha a důvěřujeme-li Mu, uvidíme Jeho moc a sílu, jakou pracuje mezi námi. TM 492.3
Roku 1895 psala jsem bratřím v úřadě toto: TM 493.1
„Musím psát svým bratřím z blízka i zdáli. Nemám pokoje. Nepracují správnými zásadami. Mužové v odpovědných postaveních nesmí se domnívat, že jejich důležité postavení je činí muži neomylného úsudku. TM 493.2
„Každé dílo lidské je pod jurisdikci Páně. Bude pro lidí naprosto bezpečné, když přijdou ke skutečnému poznání Nejvyššího. Ti, kteří důvěřují Bohu, kráčejí po bezpečných stezkách. Nebudou se nikdy cítit oprávněnými dát náhubek ani volovi, vymílajícímu zrní. Je ponižující pro člověka, když má kontrolovat spolupracovníka Božího, který je ve společenství s Bohem a jehož Pán Ježíš pozval: „Pojďtež ke mně všichni, kteříž pracujete a obtíženi jste a já vám odpočinutí dám. Vezměte jho mé na sebe a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem a naleznete odpočinutí duším svým. Jho mé zajisté jestiť rozkošné a břímě mé lehké.“ (Mt 11,28-30) „Boží jsme zajisté pomocníci, Boží roli, Boží vzdělání jste.“ (1 K 3,9) TM 493.3
Pán nepodřídil žádný ze svých lidských nástrojů diktátu a kontrole pouhých bloudících a chybujících smrtelníků. Nedal lidem moc říkat: Udělej to a nedělej ono. … TM 493.4
Žádný člověk nemůže rozsuzovat povinnosti druhého člověka. Člověk je odpověden Bohu a každý časný chybující člověk bere do svých rukou jurisdikci svých bližních, jak by mu byl on přikázal, aby druhé pozvedal, anebo ponižoval, jsou celá nebesa naplněna rozhořčením. Lidští soudcové stanovili podivné zásady kontroly ducha, mysli a díla lidí, jakoby takoví smrtelní lidé byli bohové. TM 493.5
Nebudou-li udržovány organisované ústavy mocí Boží, budou pracovat pod satanovým diktátem, aby dostali lidi pod kontrolu lidí. Podvod a lest se budou podobat horlivosti pro pravdu a pro přiblížení se království Božího. TM 494.1
Bůh neospravedlní žádnou lest, kterou by člověk v tom nejmenším ovládl, nebo utiskoval své bližní. Jedinou nadějí padlého člověka je pohled na Ježíše a Jeho přijetí za jediného Spasitele. Jakmile počne člověk člověku určovat železná pravidla, jakmile mu nasadí uzdu a jakmile ho bude chtít pohánět podle své vlastní vůle, zneuctívá Boha a ohrožuje vlastní duši i duše svých bratří. Hříšný člověk může nalézt naději a spravedlnost jedině v Bohu. Žádná lidská bytost není spravedlivá, pokud nemá víru v Boha a neudržuje s Ním živé společenství. Polní květinka musí mít kořínky v půdě, musí mít vzduch, rosu, deštíček a slunce, pokvete jen tehdy, bude-li mít tyto výhody, které všechny jsou od Boha. Tak je tomu i s lidmi. Dostáváme od Boha vše, co slouží životu i duší. Jsme varováni, abychom neskládali důvěru v člověku, abychom nedělali z těla svou sílu. TM 494.2
Toto bylo vytištěno ve zvláštních svědectvích pro kazatele a pracovníky, č. 9. TM 494.3
Roku 1909 napsala jsem předsedovi jedné konference: TM 494.4
„Prostřednictvím jednoho nástroje, Ježíše Krista, spojil Bůh tajemně všechny lidi. Každému člověku určil zvláštní druh služby a měli bychom se pilně chránit opouštět nám dané dílo, abychom se zabývali jinými lidskými nástroji, kteří nedělají přesně totéž, co my. Žádnému člověku nebylo přikázáno, aby se míchal do díla některého ze svých spolupracovníků a pokoušel se vzít to sám do rukou, poněvadž by s ním tak zacházel, že by je pokazil. Bůh dává každému rozdílné dílo, od díla, které dává druhému. TM 494.5
Mějme všichni na paměti, že neobcujeme snad s dokonalými vzornými muži, ale se skutečnými lidmi Božího určení, s lidmi, kteří jsou takovými jako my, s lidmi, kteří se dopouštějí těchže omylů, jako my, s lidmi stejně ctižádostivými a stejných slabostí. Žádný člověk nebyl stvořen Pánem, aby ovládal mysl a svědomí svých bližních. Buďme velmi opatrní v zacházení s Boží krví zaplaceným vlastnictvím. TM 495.1
Žádnému člověku nebylo přiděleno takové dílo, aby byl vládcem svého bližního. Každý člověk musí nést vlastní břemeno. Může promlouvat slova povzbuzení, víry a naděje ke svým spolupracovníkům. Může jim být nápomocen v nesení jejich zvláštních břemen tím, že jim ukáže (poukáže) na zlepšené pracovní metody, ale v žádném případě jim nesmí brát odvahu a oslabovat je, aby nepříteli bylo dopřáno výhody, ovládnout jejich mysl – výhody to, která by se časem obrátila proti němu samému. TM 495.2
Páskou něžné lásky a soucitu připoutal Pán všechny lidi k sobě. On nám praví: ‚Boží jsme zajisté pomocní, Boží rolí, Boží vzdělání jste.‘ (1 K 3,9) Tento svazek bychom si měli stále uvědomovat. Jsme-li spojeni s Kristem, měli bychom neustále zjevovat Kristovo soucítění, trpělivost a shovívavost vůči těm, kteří se snaží všemi jim Bohem danými schopnostmi nést svá břemena tak, jako my usilujeme o nesení nám svěřených břemen. TM 495.3
V našem různém povolání musí být vzájemná závislost jednoho na druhém. Nesmí být pěstěn duch moci, ani u předsedy konferencí, neboť postavení nemění člověka v neomylné stvoření. Každý pracovník, pověřený vedením konference má pracovat tak, jak pracoval Kristus, má nést Jeho jho a učit se od Něho jeho tichosti a pokoře. Duch a postoj konference ve slově i chování odhaluje, zda je pokorná a skládá svou závislost na Bohu, nebo zda se domnívá, že mu jeho vlivné postavení propůjčilo vyšší moudrost. Když miluje Boha a bojí se se Ho, když si uvědomuje cenu duší, když oceňuje každou sebenepatrnější pomoc, kterou Bůh umožnil přinášet spolubratřím, bude schopen spojovat srdce láskou, kterou projevoval Kristus v době své služby. Bude promlouvat slova útěchy nemocným a obtíženým. TM 496.1
Nepěstuje-li panovačnost, ale má-li stále na paměti, že má jednoho Mistra, Krista, může být radou nezkušeným a může je povzbuzovat, aby i oni byli pomocnou rukou Boží. TM 496.2
Slabé ruce nemají být zdržovány od konání něčeho pro Krista. Ti, jejichž kolena jsou slabá, nemají být pro tu příčinu zanecháni, aby klopýtali. Bůh si přeje, abychom povzbuzovali ty, jejichž ruce jsou slabé, aby se pevněji uchopili ruky Kristovy a aby pracovali s plnou nadějí. Každá ruka má být vztažena ku pomoci tomu, kdo dělá něco pro Mistra. Může přijít čas, kdy ruce, které pozvedaly druhého, budou oplátkou pozvedány rukama toho, komu dříve přisluhovaly. Bůh to již tak zařídil, aby nebyl žádný člověk absolutně nezávislým na svém bližním.“ TM 496.3
Rada mužům, povolaným v úřad
Mezi lidem Božím jsou někteří, kteří již mají dlouhou zkušenost v díle a kteří se nikdy neodklonili od víry. Přes velké zkoušky, jimiž museli procházet, zůstali věrní. Na takové muže by se mělo pohlížet jako na vyzkoušené a vyvolené pracovníky. Měli by být respektováni a jejich úsudku my mělo být dbáno i těmi, kteří, ač mladí a s méně zkušenostmi, zastávají úřad – funkci. TM 497.1
Jsme zapojeni do velkého díla a máme mnoho příležitostí ke službě v různých odvětvích. Modleme se všichni upřímně, aby nás Bůh vedl pravými cestami služby. Boží dělníci by nikdy neměli zanedbat příležitost pomáhat druhým, všemožným způsobem. Budou-li nesobecky hledat Boha o radu, povede je Jeho Slovo, jež přináší spasení, dají se na všech stranách do práce a budou se co nejdříve snažit, aby odstranili s myslí druhých každou pochybnost a každou nesnáz v chápání pravdy. Duch Boží dá sílu a působivost jejich práci. TM 497.2
Bůh povolává muže, kteří jsou každým okamžikem hotovi promlouvat slova v čas příhodný i nepříhodný, slova, která upoutají pozornost a přesvědčí srdce. Království Boží nepozůstává z vnějšího lesku a nádhery, nebo z vnější okázalosti. Světlo neobdržíme sledováním sobeckých plánů, nýbrž pohlížíme na Ježíše, následováním jeho vedení a ne lidského mínění. Království Boží je spravedlnost a pokoj a radost v Duchu svatém. TM 497.3
Často se stává, že nastanou okolnosti, vyžadující rychlé jednání. A často byly pro odklad ztraceny vzácné příležitosti. Někdo, kdy měl jednat rychle, byl si vědom, že se musí nejprve poradit s někým, kdo byl daleko a neznal pravý stav věcí. Tím bylo ztraceno mnoho drahého času dotazováním se rad a pokynů mužů, kteří nebyli s to moudře poradit. Kéž by se všichni pracovníci Boží dali vést Slovem pravdy, které vyznačuje jejich povinnost a následovali bezpodmínečně pokynů, které dal Kristus. TM 497.4
Roku 1883 jsem řekla bratřím, shromážděným na Generální konferenci: TM 498.1
„Satan jásá, když lidé vzhlížejí k člověku a skládají v něm důvěru. Ten, kdo je předmětem této nevhodné důvěry je vystaven velkému pokušení. Bude-li možno, povede ho satan k sebedůvěře, aby lidské chyby mařily dílo. Ocitne se v nebezpečí, že bude v domnění, že vše, co se týká vývoje věci Boží, musí být oznámeno. Tak by neslo dílo pečeť člověka, místo pečeť Boží. Ale naučí-li se všichni sami pro sebe záviset na Bohu, bude odvráceno mnohé nebezpečí, které napadá toho jednoho, který stojí v čele díla. Chybuje-li a přivolí-li, aby lidský vliv dal zakolísat jeho úsudku, nebo podléhá pokušení, mohou ho jeho bratři opravit a pomoci mu. A takoví, kteří se učí hledat pro sebe pomoc a radu u Boha, naučí se lekci, která bude pro ně mít tu nejvyšší cenu. TM 498.2
Ale když úředníci konference úspěšně nesou břemena na ně kladená, musí se modlit, musí věřit, musí se odevzdat Bohu, aby jich používal jako svých nástrojů pro udržování sborů konference v obdělávání vinice. Musí být projevováno mnohem více osobní odpovědnosti, mnohem více přemýšlení a plánování, mnohem více duchovní moci v práci pro Mistra. To by zvětšilo rozumovou schopnost a dalo by jasnější představu toho, co dělat a jak tu udělat. Bratři, budete muset zápasit s těžkostmi, nésti břemena, udílet rady, plánovat a plán provádět a při tom neustále prosit Boha o pomoc. Modlete se a pracujte, jako žáci ve škole Kristově, učte se od Ježíše. TM 498.3
Bůh nám dal zaslíbení: „Jestliže pak komu z vás nedostává se moudrosti, žádejž ji od Boha, kterýž všechněm ochotně dává a neomlouvá, i budeť dána jemu.“ (Jk 1,9) Je v řádu Božím, aby se odpovědní činitelé často scházeli na poradu mezi sebou a aby vážně a opravdově prosili o moudrost, kterou jedině On může udělit. Jednotně oznamujte Bohu své trampoty. Mluvte méně, neboť mnoho vzácného času se ztratí mluvením, jež nepřináší ovoce. Nechť se bratři sjednotí na postu a modlitbách o moudrost, kterou Bůh slíbil ochotně dát. TM 499.1
Jděte k Bohu a řekněte mu jako Mojžíš: „Nemohu vésti tento lid, jestliže Tvá přítomnost nebude se mnou.“ A pak žádej ještě více, pro s Mojžíšem: „Okažiž mi, prosím slávu svou.“ (Ex 33,18) Co je tato sláva? – charakter Boží. To prohlásil Bůh Mojžíšovi. Připoutejte duši v živé víře k Bohu. Nechť váš jazyk hlásá Jeho chválu. Když se spolu sejdete, obraťte mysl v uctivé bázni k uvažování o věčných pravdách. Takto bude jeden druhému pomáhat k duchovnosti. Bude-li vaše vůle v souladu s vůli Boží, budete též v souladu jeden s druhým, budete mít po boku Krista, jako rádce. TM 499.2
Neposvěcená nezávislost
Pán neoprávnil nikoho z nás, aby sám nesl břímě díla. Sdružil muže různých myslí, aby se spolu radili a sobě navzájem pomáhali. Tímto způsobem je nahrazena nedostatečná zkušenost a schopnost jednoho k druhému. Měli bychom všichni pečlivě studovat pokyny, dané v epištole ke Korintským a Efezským o vztahu jednoho ke druhému, jako údů těla Kristova. TM 499.3
V našem díle musíme brát v úvahu vztah jednoho každého pracovníka ke druhému, který je spojen s věcí Boží. Nesmíme se uzavírat proti radě. V našich plánech pro šíření díla musí naše mysl splynout s myslí druhých. TM 500.1
Chovejme ducha důvěry v moudrost svých bratří. Ochotně přijímejme radu a varování od svých spolupracovníků. Jsouce zapojeni do služby Bohu, musíme si sami pro sebe uvědomit, že jsme částí velkého celku. Musíme hledat moudrost u Boha, musíme se naučit, co to znamená mít čekajícího, bdělého ducha a chodit k svému Spasiteli, když jsme unaveni a sklíčeni. TM 500.2
Je chybou stáhnout se zpátky od těch, kteří nesouhlasí s naším myšlením. To by nevzbudilo důvěru našich bratří v naše usuzování. Je naší povinností poradit se se svými bratry a dbát jejich rad. Máme vyhledávat jejich rady a když nám je udělí, nemáme je odhodit, jako by byli bratři našimi nepřátely. Dokud nepokoříme svá srdce před Bohem, nepoznáme Jeho vůli. TM 500.3
Rozhodněme se, že budeme jednomyslní se svými bratřími. Tu povinnost na nás vložil Bůh. Máme jim poslechnutím jejich rad dělat radost a sebe posilovat mocí, kterou nám tato poslušnost propůjčila. Nad to ještě, cítíme-li, že nepotřebujeme rady svých bratří, zavíráme dveře tomu, abychom jim mohli být jako rádcové sami užiteční. TM 500.4
Každému sboru bych ráda přinesla poselství, že člověk nesmí vyvyšovat vlastní úsudek. Tichost a pokora srdce povede člověka k tomu, aby si žádal rady na každém kroku. A Pán řekne: !Vezmi jho mé a uč se ode mne“. Je naší výsadou, učit se od Ježíše. Ale když si lidé plní sebedůvěry myslí, že je na místě, aby dávali rady, místo aby se dali poučit s radostí od svých zkušených bratří, budou naslouchat hlasům, které je povedou na cizí stezky. TM 501.1
Na našem světě jsou andělé Boží a též satanovy nástroje. Je mi dovoleno opatřit na sklony jistých duší, které se řídí vlastními silnými rysy svého charakteru. Odmítnou-li vzít na se jho s ostatními, kteří mají dlouholetou zkušenost v díle, budou zaslepeni sebedůvěrou a nebudou moci rozeznat mezi pravým a nepravým. Není bezpečné, aby zůstávali takoví ve vedoucích postaveních, kteří následují vlastní usuzování a vlastní plány. TM 501.2
Jen ti, kteří přijímají výstrahy a varování, budou chodit po bezpečných stezkách. Kéž mužové nepodlehnou toužebnému přání stát se velkými vůdci, nebo přání, aby nezávisle dělali plány pro sebe a pro dílo Boží. Je snadným nepříteli pracovat skrze některé, kteří sami potřebují rady na každém kroku, berou pod ochranu duše, aniž by se sami naučili pokoře Kristově. Tito potřebují rady od Toho, který praví: „Pojďtež ke mně všichni, kteří pracujete, a obtížení jste.“ (Mt 11,28) TM 501.3
Naši kazatelé a vedoucí potřebují si uvědomit nutnost rady s bratřími, kteří jsou dlouho v díle a získali již hluboké zkušenosti na cestách Páně. Někteří, kteří se uzavírají do sebe v domnění, že jsou kompetentním i v plánování a provádění plánů dle vlastního dobrozdání a dle vlastní záliby, přivádějí je do tísně. Takový nezávislý způsob práce není správný a neměl by být následován. Kazatelé a učitelé na našich konferencích by měli jednotně pracovat se svými bratry ve zkušenosti, měli by se jich dotazovat na radu a měli by dbát jejich pokynů. TM 501.4
Mluvím otevřeně k bratřím, kteří následují v pokoře srdce rady Páně: „Víte-li, že vás Bůh zapojil do nějakého díla, jděte kupředu. Ti, kdo mají světlo a vědomí, že je Bůh vede, nemusí být závislými na žádném lidském nástroji, aby definovali své dílo. Dostane se jim rady od nejvyšší Autority. Bezpečí, pokoj a klidné ujištění může být jedině nalezeno v následování rad největšího Učitele, který kdy žil na našem světě. Kéž se neodvracíme od Jeho neomylné rady. TM 502.1
Ale naše dojmy nejsou vždy bezpečným vůdcem povinnosti. Lidský impuls se vynasnaží, abychom uvěřili, že to nás vede Bůh, i když chodíme po vlastních cestách. Ale budeme-li pečlivě bdít a radit se s bratřími, pochopíme, neboť zaslíbení zní: „Působí to, aby tiší chodili v soudu a vyučuje tiché cestě své.“ (Ž 25,9) Nesmíme dovolit lidským myšlenkám a přirozeným sklonům, aby nabyly nadvlády. TM 502.2
Výzva k jednomyslnosti
Pracovníci pro Krista musí zápasit o jednomyslnost. Jsme dítky jedné rodiny a máme jednoho nebeského Otce. Neoblékejme roucho těžkostí, ospalosti a malátnosti a nechovejme pochyby a nedostatek důvěry v naše bratry. Nezraňujte své duše trháním bodláčí a trnů, ale místo toho raději trhejme růže. Lilie a karafiáty a vyjadřujme jejich libou vůni ve svých slovech a činech. TM 502.3
Další je části rozhovoru s kazateli, shromážděnými na Generální konferenci roku 1883. TM 503.1
„Dále pak bratři, kterékoli věci poctivé, kterékoli spravedlivé, kterékoli čisté, kterékoli milé, kterékoli dobropověstné, jestli která ctnost a jestli která chvála, o těch věcech přemýšlejte.“ (Fp 4,8) TM 503.2
Zacházení Boha s Jeho lidem se zdá často tajemné. Jeho cesty nejsou našimi cestami a Jeho myšlení není naším. Mnohokráte je Jeho způsob jednání tak proti našim plánům a očekáváním, že jsme zděšení a zmatení. Nerozumíme svým převráceným povahám a často, když uspokojujeme sami sebe, následujíce vlastních sklonů, lichotíme si, že provádíme vůli Boží. A tak potřebujeme bádat v Písmě a hodně se modlit, aby nám mohl Pán dát dle svého zaslíbení moudrost. TM 503.3
Ačkoli máme osobní dílo a osobní odpovědnost před Bohem, nesmíme následovat vlastního usuzování bez ohledu na mínění a cítění svých bratří, neboť takový postup by vedl k nepořádkům v církvi. Je povinností kazatelů, respektovat úsudek bratří, ale jejich vzájemný vztah, právě tak jako doktríny, kterým učí, mají být podrobeny zkoušce Zákona a svědectví. Budou-li naše srdce účinlivá, nebude již mezi námi rozdvojení. Někteří mají sklon ke vzpurnosti a jsou odváděni od velkých důkazů víry. Ale Bůh ponouká své kazatelé, aby byli jednotní v učení i v duchu. TM 503.4
Bratři se někdy po léta scházejí a domnívají se, že právě tak mohou důvěřovat těm, které tak dobře znají, jako důvěřují členům vlastní rodiny. V tomto společenství je svoboda a důvěra, jaká by nemohla existovat mezi těmi, kteří by nebyli téže víry. Jest to velmi příjemné, pokud bratrská láska trvá, ale dovolte „žalobci bratří“ vniknout do srdce jen jednoho z těchto mužů, aby kontroloval jeho mysl a představivost a vznikne nedůvěra, podezření a závist. A ten, kdo se domníval být bezpečným v lásce a přátelství svého bratra, setkává se s nedůvěrou a s nesprávně posuzovanými pohnutkami. Falešný bratr zapomíná na svou povinnost, aby nezamýšlel a nemluvil špatně, aby nezneuctíval Boha a nezraňoval Boha a Krista v osobě Jeho svatých. Každý nedostatek, na který si jen vzpomene, nebo si jej pouze představuje, je nemilosrdně přetřásán a charakter bratří je pak představován co nejčerněji. TM 503.5
To je zrada svaté důvěry. Věci, o kterých se mluví v bratrské důvěře, jsou opakovány a překrucovány. Každé slovo, každý čin, jakkoli nevinný a dobře míněný je pitván studenou a žárlivou kritikou těch, kteří byli pokládáni za příliš ušlechtilé, příliš čestné, než aby i v tom nejmenším využili přátelského svazku a bratrské důvěry. Srdce jsou uzavřena milosrdenství, rozsuzování a lásce Boží a je odhalen studený, úkladný a pohrdavý duch, který zjevuje vůči svým obětem satan. TM 504.1
Satan se odůvodněně raduje, může-li použít vyznavače pravdy, aby byli žalobníky bratří, poněvadž ti, kteří tak činí, slouží jemu právě tak, jako Jidáš, když zradil Krista, i když se toho dopouštějí nevědomky. Satan není teď méně činný, než za dnů Kristových a kdo se propůjčí ke konání jeho díla, bude zjevovat také jeho ducha. TM 504.2
Šeptané a roznášené pověsti často maří jednotu mezi bratřími. Někteří lapají otevřenou myslí i sluchem, šířené pomluvy. Sbírají malé incidenty, které mohou být samy o sobě nepatrné a malicherné, ale které jsou opakovány a zveličovány tak dlouho, až je z člověka pro slovo učiněn zločinec a hříšník. Zdá se, že mají heslo: „Vypravuj a my to rozneseme.“ Tito donašeči konají svou práci s překvapující věrností a je jen málo věcí, které tak Boha uráží. Dveře mysli mají být uzavřeny pro: „Oni říkají, říká se“, nebo „slyšel jsem.“ Proč bychom neměli zlým pomluvám zamezit vloudit se do našeho srdce a raději otevřeně, ale laskavě bratřím předložit, co nejpříznivějšího jsme slyšeli o jejich charakteru a vlivu a modliti se s nimi a za ně? Když se nemůžeme přátelit se zavilými nepřáteli Kristovými, měli bychom pěstovat onoho ducha pokory a lásky, charakterizujícího Mistra – lásku, která neobmýšlí zlého a nedá se snadno popudit. TM 504.3
Pěstujme pilně čisté zásady evangelia Kristova náboženství a ne sebeuctívání, lásku, tichost, pokoru srdce. Potom budeme milovat své bratry a ctít je více, než sami sebe. Naše mysl se nebude zabývat pomluvami a planými pověstmi. „Ale kterékoli věci jsou pravé, kterékoli poctivé, kterékoli dobropověstné, jestli která ctnost a jestli která chvála, o těch věcech přemýšlejme.“ TM 505.1
Jako lid jsme káráni Bohem, že děláme tak málo. Jak důležité je tedy, abychom byli pečlivě na stráži přede vším, co by mohlo odňat odvahu, nebo oslabit vliv jedné duše, která činí, co si Bůh přeje, aby bylo vykonáno. Ještě mohou být získána vítězství, budeme-li postupovat v jednomyslnosti a budeme-li osobně hledat u Pána sílu a vedení. TM 505.2
Prosme o pozdní déšť
(Review and Herald, March 2, 1897)
„Žádejte od Hospodina deště v čas příhodný, i způsobí Hospodin pršku a dá vám déšť hojný.“ (Za 10,1) „Nebo vám dá déšť příhodný a sešle vám déšť hojný.“ (Jl 2,23) Na východě přichází jarní déšť v době setí. Je nutný, aby setba mohla vzklíčit. Pod vlivem hojného deště, vzejdou něžné výhonky. Ale pozdní déšť, dostávající se ke konci roku způsobuje, aby obilí dozrálo a připravuje je ke žni. Pán používá tohoto postupu v přírodě, aby znázornil dílo Ducha svatého. Jako přichází rosa a déšť, aby nejdříve setba vzešla a potom dozrála ke žni, právě tak dán bude Duch svatý, aby vedl pokrok duchovního vzrůstu od jednoho stupně k druhému. Dozrávání žita představuje působení Boží milosti v duši. Mocí Ducha svatého má být zdokonalen mravní obraz Boží v našem charakteru. Máme být dokonale proměněni v podobu Kristovu. TM 506.1
Pozdní déšť, který přivádí zemskou žeň k dozrání, představuje charakter a duchovní milost, která připravuje církev na příchod Syna člověka. Kdyby však nepřišel jarní déšť, nebylo by života, zelené výhonky by nevyrazily. Kdyby byl jarní déšť nevykonal své dílo, nemohl by pozdní déšť přivést setbu k plnému dozrání. TM 506.2
Jako se musí nejprve utvořit stéblo, potom klas a nakonec zrno v klasu, právě tak se musí neustále rozvíjet křesťanské ctnosti a ustavičný pokrok v křesťanské zkušenosti. TM 506.3
Toho bychom měli vší sílou hledat, abychom zvelebili učení Ježíše Krista, našeho Spasitele. Ve velké míře zameškali mnozí přijímat jarní déšť, neobdrželi všechna dobrodiní, které Bůh takto pro ně připravil. Očekávají, že bude tomuto nedostatku odpomoženo pozdním deštěm. Když tento hojný nadbytek milosti bude udílen, zamýšlejí otevřít své srdce, aby jej přijali. Dopouštějí se však strašlivého omylu. Dílo, které Duch započal v lidském srdci, působením svého světla a poznání, musí stále spět vpřed. Každý jednotlivec musí poznat svou vlastní bídu. Srdce musí být zbaveno a očištěno od každé poskvrny, aby tam mohl Duch svatý přebývat. Vyznáním a zanecháním hříchu, opravdovou modlitbou a osobním zasvěcením se Bohu, připravovali se první učedníci o Letnicích na vylití Ducha svatého. Totéž dílo, ale v daleko větší míře, musí být vykonáno dnes. Proto lidský nástroj musí jedině prosit o požehnání a čekat, až Pán pro něj své dílo dokoná. Dílo Bůh započal a On také sám své dílo dokoná a učení v Ježíši Kristu člověka dokonalého. Nesmí se však zanedbávat milost, jež je znázorněna jarním deštěm. Jedině ti, kteří žijí podle světla, které mají, obdrží světlo větší. Jestliže nebudeme denně pokračovat v osvědčování křesťanských ctností, nepoznáme v pozdním dešti zjevení se Ducha svatého. Mohl by být vlit do srdcí všem kolem nás, ale my bychom jej nepoznali, aniž přijali. TM 507.1
V žádném případě naší zkušenosti nemůžeme se obejít bez pomoci toho, co nám umožňuje učinit první krok. Požehnání obdržena v jarním dešti, jsou velmi nutná pro nás, kteří jsme blízcí skonání. Ale toto by nám nepostačilo. I když se radujeme v požehnání jarního deště, nesmíme pustit se zřetele onu skutečnost, že bez pozdního deště, který plní klas zrnem a umožní, aby dozrál, nebyla by žeň připravena, a práce rozsévače by byla marná. Boží milost je nutná nejen na počátku, ale i na každém kroku našeho postupování. Jedině Boží milost může toto dílo dokonat. Nemáme čas, abychom bezstarostně odpočívali. Nikdy nesmíme zapomenout na Kristovu výstrahu: „Bděte na modlitbách.“ Bděte všelikého času a modlete se. Ustavičné spojení s Božským působením jest nejdůležitější pro náš krok. Můžeme sice mít určitou míru Ducha Božího, ale modlitbou a vírou máme vždy usilovat o větší dar Ducha. V tomto úsilí nemáme nikdy ustávat. Nebudeme-li činit pokroku, nezaujme-li sami takové stanovisko, abychom mohli obdržet jarní a pozdní déšť, ztratíme vlastní duše a zodpovědnost bude na nás. TM 507.2
„Žádejte od Hospodina deště v čas příhodný.“ Nespokojujte se, že podle přirozeného postupu roční doby déšť přijde. Proste o něj. Vzrůst a dozrání setby nespočívá na rolníkovi. Bůh sám může nechat žeň dozrát, ale požaduje od nás činnost našeho rozumu a pocvičení naší víry. Musíme celým srdcem svým hledat Jeho přízeň a dobrotu, má-li se nám dostat deště Jeho milosti. Měli bychom použít každé vhodné příležitosti, abychom dosáhli Jeho požehnání. Kristus pravil: „Kdežkoli shromáždí se dva, neb tři ve jménu mém, tuť jsem já uprostřed.“ (Mt 18,20) Všechna církevní shromáždění, jako táborová shromáždění, oborová shromáždění a všechny příležitosti, kde se osobně pracuje pro duše, jsou Božími zvolenými příležitostmi, aby nám mohl dát jarní i pozdní déšť. TM 508.1
Ale nikdo se nedomnívej, že jsi chozením do těchto shromáždění již učinil zadost své povinnosti. Pouhé navštěvování těchto shromáždění nepřinese samo o sobě duši požehnání. Není neměnitelným důkazem, že všichni, kdo chodí na Generální konferenci, nebo do místních shromáždění, musí obdržet hojné požehnání shůry. Okolnosti se mohou zdát příznivé pro bohaté vylití deště milosti, ale sám Bůh musí přikázat, aby se déšť dostavil. Proto bychom neměli v pokorných modlitbách za něj polevovat. Nespoléhejme se na obvyklé působení Boží Prozřetelnosti. Musíme Boha prosit, aby nám otevřel studnici vody živé. A sami musíme obdržet této vody živé. Prosme opravdově se zkroušeným srdcem, aby nyní v době pozdního deště mohly být na nás vylity proudy milosti. V každém navštíveném shromáždění by měly naše modlitby stoupat k nebesům, aby v této těžké době udělil teplo a vláhy našim duším. Prosíme-li Boha o Ducha svatého, vzbudí v nás tichost a pokoru ducha a pevnou důvěru v Boha v dokonání pozdního deště. Prosíme-li u víře o požehnání, obdržíme je tak, jak je Bůh zaslíbil. TM 508.2
Nepřetržité spojení Ducha svatého s církví jest představeno prorokem Zachariášem, jiným obrazem, který předivně povzbuzující naučení představuje. Prorok praví: „Potom navrátil se anděl, kterýž mluvil se mnou a vzbudil mne, jako muže, kterýž zbuzen bývá ze sna svého. I řekl mi: Co vidíš? Jemuž jsem řekl: Vidím, že aj, svícen zlatý všechen a olejný džbán na vrchu jeho a sedm lamp jeho na něm a sedm nálevek k těm sedmi lampám, kteréž jsou na vrchu jeho. A dvě olivy při něm, jedna po pravé straně džbána olejného a druhé po levé straně jeho. Tehdy odpověděl jsem a řekl jsem andělu tomu, kterýž mluvil ke mně, řka: Co ty věci jsou, pane můj? Tedy odpovídaje, mluvil ke mně, řka: Toto jest slovo Hospodinovo k Zorobábelovi, řkoucí: Ne silou, ani mocí, ale Duchem mým praví Hospodin zástupů… Opět odpovídaje jemu, řekl jsem: Co ty dvě olivky, kteréž jsou mezi dvěma trubicemi zlatými, kteréž vylévají z sebe olej čistý, jako zlato? … Tedy řekl: To jsou ty dvě olivy, kteréž jsou u Panovníka vší země.“ (Za 4,1-6.14) TM 509.1
Z těchto dvou oliv vytékal zlatý olej zlatými trubkami do nádrže svícnu a odtud do zlatých lamp, které ozařovaly svatyni. Tak i skrze svaté, nacházející se v přítomnosti Boží je udělován Duch svatý těm lidským nástrojům, které jsou posvěceny Jeho službě. Tak jako se olivy vylévají do zlatých trubic, tak se snaží Boží poslové předávat nám vše, co od Boha obdrželi. Všechny poklady nebeské očekávají na naše požádání a přijetí tak, jak jsme sami požehnání obdrželi, máme je zase sdělovat druhým. Tak jsou svaté lampy naplňovány a církev se stává světu nositelem světla. TM 510.1
Toto jest dílo, pro které si Pán přeje, aby byla každá duše připravena v té době, kdy čtyři andělé zadrží čtyři větry, aby nevály, dokud služebníci Boží nebudou na svých čelech zapečetěni. Nyní není času na nějakou sebelásku. Lampy duší musí být očištěny. Musí být naplněny olejem milosti. Musí být učiněno každé bezpečnostní opatření, aby bylo zabráněno duchovnímu úpadku, aby nás velký den Páně nepřekvapil jako zloděj v noci. Každý svědek Boží musí nyní rozumně pracovat v intencích, stanovených Bohem. Denně bychom měli získat větší a živější zkušenost v díle zdokonalování naší křesťanské povahy. Denně bychom měli přijímat zlatý olej, abychom jej mohli předávat druhým. Všichni mohou být nositeli světla světu, pakliže jen budou chtít. Musíme zaniknout v Ježíši. Máme následovat rad a poučení, jichž se nám dostalo od Pána a radostně je máme zase dále sdělovat. K tomu je však zapotřebí mnoho modliteb. Kristus přikazuje: „Bez přestání se modlete“, to znamená, povznášeti ducha k Bohu, ke zdroji všeliké síly a všelikého působení. TM 510.2
Dlouho jsme mohli kráčet po úzké stezce, avšak to nelze pokládat za bezpečný důkaz, že půjdeme touto cestou až do konce. Jestliže jsme s Bohem chodili ve společenství Ducha, je to jen proto, že jsme Ho u víře denně hledali. Zlatý olej, tekoucí ze dvou oliv zlatými trubicemi je nám udílen. Ale ti, kteří nepěstují modlitebního ducha, nemohou očekávat, že obdrží zlatý olej dobroty, tichosti, trpělivosti, vytrvalosti, pokory a lásky. TM 511.1
Každý se má oddělit od světa, který je plný hříchu a nepravosti. Neměli bychom chodit s Bohem jen po nějakou dobu, abychom se potom odloučili od Jeho společenství a šli svou vlastní cestou. Musíme mít pevnou vytrvalost a stálost ve skutcích u víře. Máme chválit a oslavovat Boha, zvelebujíce Jeho vlastní spravedlivou povahu. Nikdo z nás nedosáhne vítězství, bez vytrvalého, neúnavného úsilí, které by odpovídalo ceně toho, co hledáme, totiž životu věčnému. TM 511.2
Působení prozřetelnosti, ve kterém nyní žijeme, má být pro ty, kdo prosí, vylitím Ducha svatého. Proste o Jeho požehnání. Je čas, abychom se plněji zasvětili Bohu. Nám je svěřeno těžké, ale šťastné a slavné dílo, zvěstovat přicházejícího Spasitele světu, který je v temnosti. Jsme povoláni, abychom hlásali zvláštní pravdy pro tuto dobu. K tomu je však nutně zapotřebí vylití Ducha svatého. O to bychom měli prosit. Pán očekává, že Ho budeme prosit. Dosud jsme to neučinili celým srdcem. TM 511.3
Co mohu říci svým bratřím ve jménu Páně? Jaké úsilí bylo učiněno, aby se to shodovalo se světlem, které se Pánu zalíbilo nám dát? Nemůžeme být závislí na způsobu, nebo zevnějšku, to co nutně potřebujeme, je občerstvující působení Ducha svatého. „Ne sílou, ani mocí, ale Duchem mým, praví Hospodin zástupů.“ (Za 4,6) Bez ustání se modlete a bděte, aby se vaše skutky shodovaly s vašimi modlitbami. A modlíce se, věřte a důvěřujte Bohu. Jest doba pozdního deště, kdy Pán chce hojnou měrou udělit ze svého Ducha. Vroucně se modlete a bděte v duchu. TM 512.1
*****
Jak máme následovat Ježíše, jak se máme učit od našeho Velkého Učitele? Můžeme bádat v Jeho Slovu, které máme přijímat jako chléb pro své duše. Všude, kde se člověk ocital zanechal nám Pán Ježíš své šlépěje. Činíme dobře, když Jej následujeme. Ducha, jímž On mluvil, musíme pěstovat, musíme zvěstovat pravdu, jak jest v Kristu Ježíši. Hlavně Ho musíme následovat v čistotě srdce a v lásce. Naše „já“ musí být skryto s Kristem v Bohu, neboť když se ukáže Kristus, život náš, i my se ukážeme s Ním v Jeho slávě. – Special Testimonies to Ministers and Workers (Series A, No. 9, 1897), p. 58 TM 512.2
Slova pozdravu
(Přetisknutý malý traktát, poslední psaní paní Whiteové před její smrtí.)
Sanatorium, Kalifornie,
14. června 1914
Moji drazí bratři,
jest předností našich zástupců na Generální konferenci radovat se z ducha naděje a odvahy. Moji milí bratři, Spasitel se vám zjevil rozmanitým způsobem, naplnil vaše srdce slunečním jasem své přítomnosti, když jste pracovali ve vzdálených zemích i v domovině. Viditelně i neviditelně vás zachoval v nebezpečenstvích a nyní, když se opět scházíte se svými bratry na poradním shromáždění, jest vaší výsadou, že se můžete v Pánu radovat a těšit se z poznání Jeho neskonalé milosti. TM 513.1
Kéž se Jeho láska zmocní vašeho ducha i srdce. Střežte se přílišné únavy, ustaranosti a stísněnosti. Vydávejte povznášející svědectví. Odvraťte svůj zrak od všeho, co je temné a co zmalomyslňuje, za to hleďte na Ježíše, našeho Velkého Vůdce, pod Jehož bdělým pohledem jest přítomná Pravda, již obětujete své životy a vše co máte, jen abyste slavně zvítězili. TM 513.2
Postoj, který zaujmou naši představitelé na konferenci, bude mít pronikavý vliv na veškeré pole právě tak, jak na delegáty samé. Ó, bratři moji milí, ukažte, že Ježíš v srdci přebývá, podpírá, posiluje a potěšuje. Je vaší výsadou, že můžete být den ze dne obdarováni v hojné míře Jeho Duchem svatým, že máte rozšířený přehled o důležitosti a rozsahu poselství, které hlásáme světu. Bůh vám chce zjevit úžasné věci ze svého života. Choďte před Ním v pokoře srdce. Proste co nejopravdověji o porozumění doby, v níž žijeme, o plnější pochopení Jeho úmyslů a o větší moc k záchraně duší. TM 513.3
Často jsem v nočním čase vybízena, abych pobízela naše bratry na odpovědných místech, aby se co nejvážněji snažili o následování a dokonalejší poznání našeho Pána. Jestliže si naši pracovníci uvědomí, jak by měli, důležitost doby, v níž žijeme, bude vidět rozhodná snaha na straně Páně a oni se stanou skutečnými spolupracovníky Božími. Zasvětí-li své srdce i duše službě Bohu, shledají, že mají bezpodmínečně nutně zapotřebí zkušeností hlubších, než jaké dosud získali, mají-li zvítězit nad každým hříchem. TM 514.1
Bude pro nás dobré, uvážíme-li co brzy přijde. Dnes není doba pro povrchnost, nebo sobectví. Jestliže doba, v níž žijeme, vážně nezapůsobí na naši mysl, co se nám ještě může dotknout? Což nás Písmo nevybízí k čistému a světějšímu dílu, než jaké jsme dosud viděli? TM 514.2
Nyní jest zapotřebí mužů jasného rozumu. Bůh volá všechny, kteří jsou ochotni nechat se vést Duchem svatým, do díla pronikavé reformace. Vidím před nimi krizi. A Bůh volá své dělníky, aby se seřadili do šiku. Každá duše by se nyní měla hlouběji a věrněji posvětit Bohu, než kdy v letech uplynulých. … TM 514.3
„Protož raduji se, že ve všem se mohu vám důvěřiti.“ (2 K 7,16) A i když stále pociťuji hlubokou úzkost nad postojem, které někteří zaujímají k důležitým opatřením, spojeným s rozvojem věcí Boží na zemi, mám přece silnou víru v pracovníky na celém poli a věřím, že se stanou schopnými činit vůli Boží, budou-li ustavičně chodit v pokoře před Pánem a znovu se zasvětí Jeho službě. Mnozí dokonce nevidí věci ve správném světle, tito však by se měli naučit hledět otevřeně spolu se svými spolupracovníky na tyto věci a měli by se s vážným hledáním Pána v této době a úplném podřízení své vůle – vůli Boží, vyvarovat těžkých omylů. TM 514.4
Hluboce na mne zapůsobily scény, které se nedávno přede mnou odehrávaly v noční době. Zdálo se, že dochází na mnohých místech k velkému hnutí – dílu oživení. Náš lid se sešikoval, odpovídaje na Boží výzvu: Moji bratři, Pán k nám mluví. Nemáme dbát Jeho hlasu? Neozdobíme své lampy a nebudeme jednat jako lidé, kteří očekávají na příchod svého Pána? Doba volá po činech, abychom nesli světlo. TM 515.1
*****
Kéž pracují všichni ve všech vzdálených krajích, pro šíření díla nesobecky v bázní a lásce Boží. Jako vyslanci Boží mohou mnoho vykonat, budou-li s Ním ve stálém spojení. Měli by se k Němu blíže přivinout v plné jistotě víry a pozvedat své ruce bez hněvu a pochybnosti. Bůh jim dá poznat své zalíbení v nich. Za to všichni, kteří nepracují s upřímným vzhlížením na slávu Boží v závislosti a důvěře, ale opírají se spíše o lidskou moudrost, budou se dopouštět chyb a přehmatů. Právě konáním díla Božího máme získat ty nejbohatší zkušenosti. V tom nalezneme moudrost a potvrzení Božích zaslíbení. – Special Testimonies to Ministers and Workers (Series A, No. 9, 1897), p. 35 TM 515.2
Vítězný život
(Přetisknutý malý traktát, poslední psaní paní Whiteové před její smrtí.)
Sanatorium, Kalifornie,
14. června 1914
Drahý příteli,
Pán mně dal poselství pro tebe a nejen pro tebe, ale i pro jiné věrné duše, znepokojené pochybnostmi a bázní, pokud jde o jejich přijetí Pánem Ježíšem. Jeho slova pro nás zní: „Neboj se, nebo vykoupil jsem tě a povolal jsem tě jménem tvým. Můj jsi ty.“ (Iz 43,1) Přejete si líbit se Pánu a to můžete, budete-li věřit Jeho zaslíbení. Chce vás vzít do přístavu své vzácné zkušenosti a nabízí vám: „Upokojtež se a vězte, žeť jsem já Bůh.“ (Ž 46,11) Prožíváte neklidnou dobu, ale Ježíš vám praví: „Pojďtež ke mně… a já vám odpočinutí dám.“ (Mt 11,20) Radost v Kristu má pro duši nesmírnou cenu: „I veselí se, že utichlo vlnobití“ (Ž 107,30), protože se jim dostalo přednosti, aby spočinuli v náručí věčné lásky. … TM 516.1
Odložte svou nedůvěru k našemu nebeskému Otci. Místo, abyste mluvili o svých pochybách, odpoutávejte se od nich v Ježíšově síle a nechte zářit světlo do svých duší, vyjadřujíce svým hlasem důvěru a naději v Pánu. Vím,. Že je Pán velmi ochoten dát vám vítězství a já vám pravím, pomáhejte si, posilujte se, povznášejte se z tmavého žaláře nevěry. Pochyby vniknou do naší mysli, poněvadž se satan snaží držet vás v zajetí své strašné moci, ale postavte se mu v síle, kterou vám chce Ježíš dát a přemáhejte sklon k nedůvěře ve svého Spasitele. TM 516.2
Nemluvte o své nemohoucnosti a o svých chybách. Když by se vám zdálo, že beznaděj zachvacuje vaši duši, pohleďte na Ježíše a řeknete si: On žije jako můj prostředník. Zapomeňte na věci, které jsou za vámi a věřte zaslíbení: „Přijduť k vám a s vámi zůstanu.“ (J 14,16,18) TM 516.3
Bůh čeká, aby mohl udělit milost odpuštění, prominutí hříchu a dary spravedlnosti všem, kdo uvěří v Jeho lásku a přijmou Jeho spasení, Jím nabízené. Kristus je připraven, pokání činícímu hříšníkovi říci: „Pohleď, přenesl jsem s tebe nepravost tvou a oblékl jsem tě v roucho proměnné.“ (Za 3,4) Krev Ježíše Krista jest výmluvnou obhajobou hříšníka. Tato krev „očišťuje nás od všelikého hříchu“ (1 J 1,7). TM 517.1
Je naší předností důvěřovat cele, bezpečně, co nejušlechtileji v lásku Ježíšovu ku spasení. Je vaší výsadou říkat si: „On mne miluje, On mne přijme, neboť dal za mne svůj život.“ Nic tak nerozptýlí pochyby, jako styk s povahou Ježíšovou. On prohlašuje: „Toho, kdož ke mně přijde, nevyvrhnu ven.“ (J 6,37) To znamená, že není nemožnosti, abych ho vytrhl, neboť jsem se zaručil svým slovem, že ho přijmu. Vezměte Krista za slovo a vaše rty nechť prohlašují, že jste dosáhli vítězství. TM 517.2
Je Ježíš věrný? Míní vše tak, jak to říká? Odpovězte rozhodně: Ano, každé slovo. Když jste toto zjistili, čiňte si vírou nárok na každé zaslíbení, které On dal a dostane se vám Jeho požehnání. Neboť toto přijetí u víře, dává duši život. Můžete věřit, že je Ježíš k vám věrný i když cítíte, že jste nejslabší a nejnehodnější z Jeho dítek. A uvěříte-li, budou všechny vaše temné tísnivé pochyby uvržené zpět na arcipodvodníka, který jest toho příčina. Můžete se stát velkým požehnáním, vezmete-li Boha za slovo. Musíte v Něho věřit živou vírou i když je ve vás mocný popud promlouvat slova nevěry. TM 517.3
Pokoj se dostává se závislostí na Boží moci. Jakmile se bude rozhodně jednat v souladu s daným světlem, dá Duch svatý více světla a síly. Milost ducha naplňuje duše spolupráci a odhodláním, není však náhradou za osobní cvičení víry. Úspěch v křesťanském životě závisí na přivlastňování si světla a důkazů, – svědectví, co činí duši osvobozenou v Kristu, ale je to růst moci, vůle a síly duše, upřímně volající: „Věřím, Pane, spomoz nedověře mé.“ (Mk 9,24) TM 518.1
Raduji se z jasných výkladů do budoucna a můžete i vy tak činit. Buďte radostní, chvalte a oslavujte Pána za Jeho láskyplnost. To, čemu nemůžete porozumět, svěřte Jemu. On vás miluje a cítí s každou vaší slabostí. „Požehnal nás všelikým požehnáním duchovním v nebeských věcech v Kristu.“ (Ef 1,3) Srdce Nekonečného Boha by neuspokojilo menší požehnání těm, kdož milují Jeho Syna, než jaké dává svému Synu. TM 518.2
Satan se snaží odvrátit naši mysl od mocného Pomocníka a přivádět nás k uvažování o degeneraci našich duší. Ale Ježíš odpouští, ačkoli vidí naše provinění v minulosti a my bychom Ho neměli pochybováním o Jeho lásce zneuctívat. Pocit viny musí být složen u paty kříže, jinak otráví pramen života. Dotírá-li satan na vás svými hrozbami, odvraťte se od něho a utěšte svou duši Božími zaslíbeními. Mrak sám o sobě může být temný, je-li však naplněn světlem s nebe, obrátí se v jas zlata, neboť na něm spočívá sláva Boží. TM 518.3
Dítky Boží se nemají poddávat pocitům a hnutí myslí. Kolísají-li mezi naději a bázní, zraňujíce srdce Kristovo, neboť jim dal zjevné důkazy své lásky. Přeje si, aby byli utvrzeni, posilněni a upevněni v nejsvětější víře. Přeje si, aby konali dílo, jež uložil, potom se stanou jejich srdce v Jeho rukou posvěcenými harfami, jejichž každý akord bude vysílat chválu a díkůvzdání Tomu, jehož Bůh poslal, aby sňal hříchy světa. TM 518.4
Kristova láska k Jeho dítkám je stejně něžná, jako silná. A jest silnější i než smrt, neboť zemřel, aby vykoupil naše spojení a učinil nás tajemné a věčné zajedno sám se sebou. Tak silná je Jeho láska, že ovládá všechnu Jeho moc a užívá ohromných zdrojů nebes pro dobro Jeho lidu. Je nezměnitelná, beze stínu změny, vždy existovaly, snaže se působit proti této lásce a zamezit jejímu vylévání se na zem, ona stále plyne v bohatých proudech k těm, za něž Kristus zemřel. TM 519.1
Bůh miluje bezhříšné anděly, kteří Mu slouží a jsou poslušní všech Jeho příkazů, neudělil jim však milosti, poněvadž ji nikdy nepotřebovali, jelikož nikdy nezhřešili. Milost je vlastnost, nezaslouženě projevovaná padlým lidským bytostem. Nehledali jsme ji, ona ale sama nás vyhledala. Bůh se raduje, když může udělit milost všem, po ní hladovějícím a žíznícím, ne proto, že bychom jí byli hodní, ale proto, že jsme jí nehodní. Potřebujeme kvalifikaci, která by nám dala ujištění, že obdržíme dar. TM 519.2
Nemělo by nám být nesnadným, být pamětliví toho, že Bůh si přeje, abychom složili k Jeho nohám své trampoty a nesnáze a přenechali je Jemu. Jděte k Němu a řekněte: „Pane, mé břímě je pro mně příliš těžké. Chceš Ty za mne je nésti?“ A On odpoví: „Chci je nésti. A v milosrdenství věčném slituji se nad tebou.“ (Iz 54,8) Shladím vaše hříchy a dám vám pokoj. Nezapuzujte již svou sebeúctu, neboť jsem vás vykoupil za cenu vlastní krve. Jste moji. Vaši oslabenou vůli chci posílit. Odstraním vaše výčitky pro hřích. TM 519.3
„Já sám shlazuji přestoupení tvá pro sebe a na hříchy tvé nevzpomínám. Přiveď mi ku paměti, suďme se spolu, oznam ty, podle čeho bys mohl spravedliv býti.“ (Iz 43,25,26) „Nemluvím tajně v místě zemském tmavém, neříkám semeni Jákobovu nadarmo: Hledejte mne. Já Hospodin mluvím spravedlnost a zvěstuji věci pravé.“ „Obraťtež zřetel ke mně, abyste spaseny byly všecky končiny země, nebo já jsem Bůh silný a není žádného více.“ (Iz 45,19,22) Odpovězte na volání Boží milosti a řekněte: „Chci se spolehnout na Pána a utěší mne. Chci oslavovat Pána, neboť odvrátil hněv svůj ode mne. Chci se radovat v Bohu, jenž dává vítězství.“ TM 520.1
